ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/551/22 Справа № 201/2172/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної

( в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000259, щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ,
яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,
фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від

01 квітня 2022 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 травня 2022 року, визначено заставу у розмірі 99 240 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором доведено, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КК України, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також слідчий суддя зазначив про недоведеність ризиків вчинення повторного злочину та впливу на свідків, оскільки жодних даних про те, що підозрювана раніше вчиняла злочини чи має намір вчиняти злочинні діяння не надано, як не надано і даних про можливість впливу на показання свідків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною не залишати житло в нічний період доби з 21:00 год. до 07:00 год.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що зміст підозри фактично не містить у собі об`єктивної її сторони, а саме не зрозуміло, яка із розподілених ролей була у ОСОБА_8 , коли саме ОСОБА_8 вступила в злочину змову з підозрюваним ОСОБА_9 та де саме і при яких обставинах вони розподілили між собою функціональні ролі для вчинення злочину, який саме предмет підозрювана визначила об`єктом свого злочинного посягання. Вказує на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, страждає захворюваннями на астму, епілепсію, різні види пневмонії. Зазначає, що слідчий суддя визначив непомірний для підозрюваної розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної та її захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як слідує з клопотання слідчим відділом ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000259 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні прокурора.

Як слідує з наданих матеріалів, слідчий суддя дійшов вмотивованого висновку про необхідність застосування щодо підозрюваної виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що 01 квітня 2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, що виразилось у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою осіб, в умовах воєнного стану.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду від 31 березня 2022 року, згідно якого об`єктом огляду було приміщення магазину Сільпо, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_10 від 01 квітня 2022 року, який повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 31 березня 2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 31 березня 2022 року, а також іншими матеріалами, долученими до клопотання слідчого.

Що стосується доводів захисника про відсутність підстав для застосування до підозрюваної виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то вони не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштована, дітей не має, має зареєстроване місце проживання, однак проживає за іншою адресою з цивільним чоловіком, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, інкримінований їй злочин за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, злочин вчинено під час воєнного стану, який продовжується і у якому уникнути слідства легше ніж під час миру, а отже, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання її винуватою, існує реальний ризик того, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Обраний запобіжний захід відносно підозрюваного узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо підозрюваного обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Також, апеляційним судом враховується характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Щодо твердження захисника про те, що зміст підозри фактично не містить у собі об`єктивної її сторони, а саме не зрозуміло, яка із розподілених ролей була у
ОСОБА_8 , коли саме ОСОБА_8 вступила в злочину змову з підозрюваним
ОСОБА_9 та де саме і при яких обставинах вони розподілили між собою функціональні ролі для вчинення злочину, який саме предмет підозрювана визначила об`єктом свого злочинного посягання, слід зазначити, що зазначені доводи фактично стосуються питань доведеності винуватості, оцінки доказів та правильності кваліфікації дій підозрюваної, надання оцінки чому, відповідно кримінального процесуального закону, відбувається на іншій стадії кримінального провадження, а саме, при ухваленні судового рішення по суті справи.
Щодо посилання захисника на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась,слід зазначити, що вказані обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Доводи захисника, що визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_13 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки слідчим суддею суму застави визначено з урахуванням характеризуючих даних підозрюваної та обставин кримінального правопорушення, та буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.
Щодо посилання захисника на те, що ОСОБА_8 страждає захворюваннями на астму, епілепсію, різні види пневмонії, апеляційний суд зазначає, що з наявних в матеріалах провадження копій медичних документів не вбачається, що ОСОБА_8 потребує ургентного лікування, а інші відомості щодо протипоказань для перебування обвинуваченої в умовах ізоляції, відсутні.
Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваної, не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.
Також, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України, і тримання ОСОБА_8 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується запобіжний захід, передбачений вказаною нормою закону.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваної ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від

01 квітня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4