Провадження № 1-кс/734/179/22 Справа № 734/588/22
У х в а л а

іменем України

20 травня 2022 року смт. Козелець

Слідчий суддя Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю дізнавача у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача у кримінальному провадженні дізнавача сектору дізнання ВП №1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000069 від 29.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ст.356 КК України,-

в с т а н о в и в:
18 травня 2022 року до слідчого судді Козелецького районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно звернулася дізнавач сектору дізнання ВП №1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 , у якому просить: поновити процесуальний строк подання клопотання про арешт тимчасово вилученого майна; накласти арешт на майно, а саме автомобіль марки ГАЗ 3302 АФІ, д.н.з. НОМЕР_1 . 2010 року випуску, червоного кольору, з VIN НОМЕР_2 , з номером шасі (кузова) НОМЕР_3 , з номером двигуна НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканні АДРЕСА_1 та який перебував у тимчасовому користуванні ОСОБА_6 з метою збереження речових доказів; залишити дане майно на зберіганні на майданчику тимчасового тримання ВИ №1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області за адресою вул. родини Богомольців, 16, смт. Козелець, Чернігівського району Чернігівської області.

Клопотання мотивоване тим, що сектором дізнання ВП №1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000069 від 29.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 356 КК України.

28.04.2022 до ВП № 1 Чернігівського РУП надійшла заява гр. ОСОБА_5 , в якій просить надати допомогу в розшуку автомобіля та повернення належного їй на праві власності автомобіля ГАЗ 3302 АФІ, р.н. НОМЕР_5 , що знаходиться в ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 .

29.04.2022 ОСОБА_7 видав працівникам поліції автомобіль ГАЗ 3302 АФІ. р.н. НОМЕР_5 , який під час проведення огляду місця події було вилучено.

Відповідно до відомостей що містяться в базі даних НАІС автомобіль ГАЗ 3302 АФІ. д.н.з. НОМЕР_5 2010 року випуску, червоного кольору, з НОМЕР_6 , з номером шасі (кузова) НОМЕР_3 , з номером двигуна НОМЕР_4 , зареєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканкою АДРЕСА_1 .

Автомобіль марки ГАЗ 3302 АФІ. д.н.з. НОМЕР_1 . перебував у користуванні ОСОБА_6 , та знаходився на зберіганні у ОСОБА_7 , директора ПП «Софія» за адресою: вул. Соборності, буд. 100 Б. смт. Козелець, Чернігівського району Чернігівської області.

Автомобіль марки ГАЗ 3302 АФІ. д.н.з. НОМЕР_7 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні так як є об`єктом кримінально протиправних дій.

У судовому засіданні дізнавач клопотання підтримав та просив його задовольнити. Причиною пропуску процесуальних строків звернення до суду із даним клопотанням назвав дію військового стану та необізнаність того, що суд працював у штатному режимі.

Представник власника майна проти клопотання та поновлення строку звернення до суду, категорично заперечив, посилаючись на те, що задоволення вимог дізнавача безспірно потягне за собою порушення конституційних прав власника майна ОСОБА_5 , яка у даному кримінальному провадженні є заявником і одночасно потерпілою. Транспортний засіб є джерелом доходів і потрібен для забезпечення життєвих потреб сім`ї.

Заслухавши дізнавача, представника власника майна, дослідивши матеріали справи, вважаю, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалась у клопотанні.

Транспортний засіб, який було вилучено 29.04.2022 року, до цього часу зберігається у відділенні поліції, що давало змогу органу досудового розслідування провести з ним необхідні процесуальні та слідчі дії. При цьому суд приймає до уваги твердження представника власника майна про те, що транспортний засіб, який належить потерпілій ОСОБА_5 , є джерелом доходів і потрібен для забезпечення життєвих потреб її сім`ї.

Відтак, суд доходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння потерпілою належним їй майном, у зв`язку з чим вважає доцільним відмовити у задоволенні клопотання, оскільки арешт майна (за відсутністю передбачених для цього підстав) порушить право потерпілої Слуговини ЛА. на вільне розпорядження належним їй майном, що буде також суперечити загальним засадам володіння особою майном, вимогам законодавства, зокрема: ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (справи "Баландіна проти України, "Батрак проти України", "Панов проти України").

Крім цього, суд зазначає, що згідно ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З огляду на вищенаведене, дізнавач мав діяти у законний спосіб та звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна про накладення арешту на вилучене під час огляду майно.

Відповідно до частини 2 та 7 статті 115 КПК України при обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години. При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час.

У свою чергу, статтею 116 КПК України встановлено, що строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.

З матеріалів клопотання встановлено, що майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, було вилучено під час огляду без ухвали слідчого судді 29.04.2022, а тому клопотання про арешт майна, вилученого під час огляду на території ПП «Софія» в смт.Козелець повинно було бути поданим до суду не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, в тому числі в порядку, передбаченому ст. 116 КПК України, тобто за допомогою поштового зв`язку.

За приписами ч. 2 ст. 113 КПК України, процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Разом із тим, з клопотанням про арешт майна відповідно до пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України слідчий звернувся до слідчого судді 18 травня 2022 року, тобто після спливу граничного строку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами кримінальний процесуальний закон розуміє лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у строк, визначений законом.

Отже в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини через які цей строк пропущено.

З огляду на вищенаведене, дізнавач мав діяти у законний спосіб та звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна про накладення арешту на вилучене під час огляду майно.

Пропустивши строк звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, дізнавач у своєму клопотанні просить його поновити, однак заявлене клопотання про поновлення строку не містить обґрунтованих підстав для його поновлення, жодних аргументів на підтвердження поважності причин, які б слугували підставою для поновлення цього строку в порядку ч. 1 вищезазначеної статті та з урахуванням вимог статей 170, 171 КПК України, у клопотанні не наведено.

Зазначені дізнавачем у судовому засіданні обставини не доводять наявність таких причин непереборного характеру, в силу яких дізнавач з групи дізнавачів, яка складає три дізнавача або прокурор, з групи прокурорів, яка складає п`ять прокурорів були позбавлені реальної можливості подати клопотання про арешт майна, а отже не можуть бути сприйняті судом як поважні.

Слідчий суддя вважає, що дізнавач об`єктивно мав нагоду звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна. Посилання дізнавача у судовому засіданні на те, що на території держави діє воєнний стан, у зв`язку з чим виникла необхідність у поновленні процесуального строку для розгляду клопотання про арешт майна, не доводять, що ці обставини були об`єктивно непереборними, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду, який працює з 04.05.2022 року у штатному режимі, у строк, визначений законом, а тому і не свідчать про наявність поважних причин для реалізації дізнавачем права на звернення з клопотанням про накладення арешту на майно в строк, визначений кримінальним процесуальним законодавством.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання дізнавача про поновлення строку подачі клопотання про арешт тимчасово вилученого майна в ході огляду, задоволенню не підлягає за недоведеністю поважності причин пропуску строку звернення.

З огляду на те, що у даному кримінальному провадженні дізнавач не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно та не надав достатніх даних, які б виправдовували втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_5 належним їй майном, а також те, що дане клопотання подано з пропуском строку звернення до суду, зважаючи на імперативну норму абзацу другого частини 5 статті 171 КПК України, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 171-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

в задоволені клопотання дізнавача у кримінальному провадженні дізнавача сектору дізнання ВП №1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000069 від 29.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ст.356 КК України відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівської апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 23 травня 2022 року о 10 год. 00 хв.

Слідчий суддя