Дата документу 12.09.2022 Справа № 331/1664/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/1664/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1110/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 12 вересня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 його адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2022 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1.3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 липня 2022 року задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 17 вересня 2022 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченої, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з наступним. Так, сторона захисту вказує на відсутність доказів від сторони обвинувачення щодо можливості ухилення ОСОБА_8 від суду, перешкоджання розгляду справи чи можливості скоєння нових кримінальних правопорушень. Апелянт звертає увагу на позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_8 , зокрема наявність постійного місця проживання та реєстрації, стійкі соціальні зв`язки, перебування на його утриманні малолітньої дитини. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить апеляційний суд розібратися з необґрунтованим обвинуваченням проти нього, оскільки ні матеріального ні морального збитку не має, потерпілі відсутні, а отже відсутній склад злочину. Вказує на здійснення відносно нього фізичного та психологічного впливу працівниками СБУ, які примусили його підписати обвинувачення по ст. ст. 111-1 КК. Крім того, просить передати його автомобіль захиснику Коліснику. Просить змінити йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положениями ст. 331 КПК України регламентовано порядок, зокрема обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

З огляду на заявлені обвинуваченим доводи щодо відсутності складу злочину, в якому ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України у зв`язку з наступним.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, місцевим судом цілком обґрунтовано взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч. 4 ст. 111-1 КК України, зокрема, передача матеріальних ресурсів збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.
Відсутність постійного джерела доходів та очікуване покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризик переховування обвинуваченого і вказує на неможливість зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на менш суворий.

Перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом схилення їх до дачі завідомо неправдивих показань, а тому ризик певних дій з боку обвинуваченого може перешкодити кримінальному провадженню, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Крім того наявні відомості щодо збільшення об`єму обвинуваченням, які не оскаржує сторона захисту, що вочевидь свідчить про усталеність протиправної поведінки та підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Посилання захисника на стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого та постійне місце проживання не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Твердження ОСОБА_8 щодо фізичного та психологічного впливу на нього працівниками СБУ не є предметом розгляду у даному провадженні. При цьому сторона захисту зазначила про відповідне звернення до правоохоронного органу з цього питання та проведення перевірки, що усуває необхідність реагування суду в порядку ст. 206 КПК України.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 липня 2022 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 17 вересня 2022 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4