ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2192/22 Номер провадження 11-сс/814/713/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 03 червня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2022 року за №0000137, задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 , і застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 01 серпня 2022 року підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Беєво Липоводолинського р-ну Сумської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу в сумі 198 480 гривень, з покладенням на ОСОБА_8 у разі її внесення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини та ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбачене за його вчинення покарання, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Урахувавши положення ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя визначив ОСОБА_8 заставу в сумі 198 480 гривень, дійшовши висновку, що такий її розмір достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 03 червня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що стороною обвинувачення не доведено наявність заявлених у клопотанні ризиків і неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, який одружений, має 2 дітей, відзнаки за час проходження служби, визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, в якому підозрюється, добровільно прибув до тимчасового розташування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, неодноразово з`являвся за викликами слідчого та з`явився в судове засідання для розгляду клопотання про застосування йому запобіжного заходу.

Водночас захисник посилається на те, що слідчим суддею складено оскаржуване рішення приблизно через 15 хвилин після видалення до нарадчої кімнати, що з урахуванням об`єму та змісту цього рішення ставить під сумнів реальний час і спосіб його складання.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харків) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2022 року за №0000137 (а.п. 7).

Досудовим розслідуванням установлено, що з 24 квітня до 20 травня 2022 року ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому званні «майстер-сержанта», обіймаючи посаду інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника 4 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) Державної прикордонної служби України, перебуваючи в прикордонному наряді від місця тимчасового несення служби н.п. Стрілеча, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, самовільно залишив місце несення служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

31 травня 2022 року слідчий ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором ОСОБА_6 , повідомив ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (а.п. 8-12).

02 червня 2022 року слідчий ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, ризиків, визначених у п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також неможливістю запобігти вказаним вище ризикам шляхом застосування ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Так, слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, застосував підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України одночасно визначив заставу в сумі 198 480 гривень з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, в разі її внесення.

Слідчий суддя вказав, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце, підтверджуються достатніми, на даному етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Розглядаючи клопотання про застосування підозрюваному виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини та ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану військовослужбовцем, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим від 5 до 10 років позбавлення волі, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Як видно з матеріалів справи, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється та відповідно до матеріалів, доданих до клопотання слідчого, підтверджується вагомими доказами, на підставі розумної оцінки сукупності яких слідчий суддя правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Не оспорюється в апеляційній скарзі й сама необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному.

Разом з цим із урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності у даному кримінальному провадженні встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, наявні в матеріалах провадження факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу дає підстави для застосування до нього одного із запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 як начальником групи інспекторів прикордонної служби інкримінованого йому умисного тяжкого злочину, який в умовах воєнного стану має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких і невідворотних наслідків невизначеному колу осіб, зниженням рівня бойової готовності військової частини, та дані про особу підозрюваного, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

На даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, як просить апелянт.

Колегія суддів ураховує те, що підозрюваний одружений, має 2 малолітніх дітей, нагороди за час проходження військової служби (а.п. 32-39), з`явився за викликом для розгляду питання щодо застосування йому запобіжного заходу, однак ці дані з урахуванням наведених вище обставин не спростовують висновків слідчого судді про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому слід зазначити, що саме із займаною підозрюваним військовою посадою висновується вчинення ним інкримінованого тяжкого злочину, обставини якого свідчать про умисне ігнорування ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Водночас, застосувавши підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив ОСОБА_8 розмір застави 198 480 гривень, у межах, установлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки визначений розмір застави з урахуванням обставин тяжкого злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про особу підозрюваного у співставленні з існуючими ризиками, передбаченими п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та здатен забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Доводи ж захисника, які зводяться до того, що слідчим суддею порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки він перебував у ній приблизно 15 хвилин, після чого оголосив об`ємне за змістом судове рішення, колегія суддів уважає неспроможними.

Так, з журналу судового засідання Київського районного суду м. Полтава від 03 червня 2022 року, вбачається, що о 14 годині 02 хвилині слідчий суддя вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення та через 10 хвилин, а саме о 14 годині 12 хвилин вийшов з нарадчої кімнати та розпочав проголошення постановленої ухвали, яке закінчив о 14 годині 21 хвилині (а.п. 41).

Між тим, відповідно до ст.ст.367, 371, 418 КПК України передбачено порядок ухвалення судового рішення у нарадчій кімнаті та вказані норми не містять заборони суддям готуватися до судового засідання, а саме вивчати матеріали провадження, при цьому суддя не має часових обмежень щодо перебування в нарадчій кімнаті. Дані положення також не забороняють судді готувати один чи кілька альтернативних проектів судового рішення до початку судового засідання, а тому є відсутніми істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на які посилається апелянт.

Наведений підхід узгоджується з позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №711/798/18 та 01 жовтня 2019 року у справі №285/3516/17.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

У свою чергу, з метою уникнення можливої варіативності тлумачення оскаржуваного рішення в частині покладення на Вахрушева обов`язку, передбаченого п.2 ч.5 ст.194 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне уточнити, що виконання цього обов`язку пов`язується із забороною підозрюваному відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду саме із населеного пункту, в якому він проживає.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 03 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4