У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження №308/3956/22, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 30.01.2022 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №308/3956/22, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 30.01.2022 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.03.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 20 травня 2022 року включно.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.05.2022 року обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 07 липня 2022 року включно.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання, яке подав у письмовому вигляді про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинувачену ОСОБА_5 під вартою, яке подав у письмовому вигляді. Прокурор вказує на наявність ризиків передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Просив врахувати, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який міцних соціальних зв`язків не має, офіційно ніде не працює, його майновий стан незадовільний, не має постійного джерела доходів, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності. Просив врахувати, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка міцних соціальних зв`язків не має, офіційно ніде не працює, її майновий стан незадовільний, не має постійного джерела доходів, обвинувачена раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та 09.08.2021 року умовно- достроково звільнена від відбування покарання за вироком суду від 10.12.2020 року.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, вважає клопотання необгрунтованим, відсутні докази на підтвердження наявності ризиків, просив відмовити у задоволенні клопотання. Просив обрати йому інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав доводи захисника, просив змінити йому раніше обраний запобіжний захід на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечила, просила обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала доводи свого захисника, просила змінити їй раніше обраний запобіжний захід з триманням під вартою на домашній арешт.
Вислухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного висновку.
Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд враховує вимоги КПК України та п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
До спливу строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.03.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 20 травня 2022 року включно.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.05.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 07 липня 2022 року включно.
Завершити судове провадження до спливу строку тримання під вартою не надалось можливим.
Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження. Однією з підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення відповідного ступеню тяжкості.
При вирішенні клопотання про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 177, 178 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був обраний з метою забезпечення виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення , у якому обвинувачуються.
Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд враховує вимоги КПК України та п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбчених ст. 177 КПК України, суд приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 та ОСОБА_5 за ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість обвинувачення останніх у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених в обвинувальному акті обставин. Кримінальні правопорушення за ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України, зокрема санкція статті за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 187 Кримінального кодексу України, передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Суд, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини обвинувачених не являється предметом розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
При розгляді клопотання суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими, наявність підстав вважати, що останні, перебуваючи на волі, можуть переховуватись від суду, можуть перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню судового розгляду, що унеможливить повноту, всебічність при розгляді даного кримінального провадження, можуть незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадження, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинуваченого від правосуддя.
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами
Суд враховує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України, зокрема санкція статті за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 187 Кримінального кодексу України, передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Суд вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що обвинувачені перебуваючи на волі можуть впливати на свідків, потерпілого, які ще не допитані в ході судового розгляду, отже існує ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого з метою зміни їх показів на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності, самостійно або через знайомих, шляхом вмовляння, погроз або іншим способом.
Окрім того, судом враховано дані про особу ОСОБА_4 : раніше судимий, вчинив тяжкий злочин, сім`ї та утриманців не має, не працює, що свідчить про відсутність тісних соціальних зв`язків на території України та підтверджує ризик переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Аналізуючи доцільність подальшого застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких він обвинувачується, приймає до уваги, що ризики, передбачені положеннями ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання суддею відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я обвинуваченого суду не надано.
Окрім того судом встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих та тяжких кримінальних правопорушень, та засуджений вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.10.2019 року за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді 4 роки 6 місяців позбавлення волі. 05.07.2021 звільнений з Личаківської ВК № 30 по відбуттю строку покарання, що в поєднанні з наявними у суді даними про його особу, який не працює, судимий, тобто не виправдав ступінь довіри виражений йому судом, свідчить про обґрунтованість наявності таких ризиків та про неможливість їх уникнення при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.
Окрім того, судом враховано дані про особу ОСОБА_5 : раніше судима, вчинила тяжкий злочин, не працює, що свідчить про відсутність тісних соціальних зв`язків на території України та підтверджує ризик переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Аналізуючи доцільність подальшого застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких вона обвинувачується, приймає до уваги, що ризики, передбачені положеннями ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання суддею відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я обвинуваченої суду не надано.
Окрім того судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше судима вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 10.12.2020 року за ч.3 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, звільнена 09.08.2021 умовно-достроково на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.07.2021 року, що в поєднанні з наявними у суді даними про її особу, яка не працює, судима, тобто не виправдала ступінь довіри виражений їй судом, свідчить про обґрунтованість наявності таких ризиків та про неможливість їх уникнення при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.
Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором їх винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.
Суд вважає, що небезпека переховування обвинувачених здається явно переконливою.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачені, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.
Водночас, продовжує залишатися реальним ризик того, що обвинувачені, перебуваючи на волі, зможуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Існування такого ризику обгрунтовується характером протиправних дій, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у інкримінованих злочинах та наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу.
Встановлений ризик незаконно впливати на свідків, потерпілу, є актуальним до моменту їх допиту в суді при розгляді обвинувального акту по суті, а тому, не може вважатись припиненим. Допит потерпілої та свідків ще не відбувся, а тому, ризик не може вважатись припиненим.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків, потерпілої, у цьому ж кримінальному провадженні, то суд вважає його обґрунтованим, оскільки обвинувачені перебуваючи на волі під час розгляду справи матиме можливість впливати на свідків, потерпілу. Окрім цього, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілої, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілою у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілої існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілої та дослідження їх судом.
На даний час існує реальна необхідність допиту великого кола свідків та потерпілої, проведення великого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, відтак, на переконання суду, існує об`єктивна реальність ризику можливого впливу обвинуваченого на свідків та потерпілої.
Частиною 5 ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається тримання під вартою обвинувачених.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачені не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Суд звертає увагу на спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За таких обставин суд вважає доведеним наявність вищевказаних ризиків, станом на день вирішення клопотання ризики не зменшилися, не відпали та продовжують існувати, і неможливість їх запобігання при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких за ч.3 ст.187 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, при чому вчинення злочину стало наслідком усвідомленого ігнорування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимог чинного законодавства.
Отже, враховуючи обставини провадження, характер обвинувачення, суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.
Тому, на думку суду, існування ризику можливого переховування обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюються, обвинувачуються, залишається високим.
На думку суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу не унеможливить прояв встановлених судом ризиків, та не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження та свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України
Водночас суд вважає, що вік та стан здоров`я ОСОБА_4 дозволяють та не перешкоджають продовженню дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Доказів про те, що стан здоров`я ОСОБА_4 перешкоджає продовженню дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надано.
Водночас суд вважає, що вік та стан здоров`я ОСОБА_5 дозволяють та не перешкоджають продовженню дії відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Доказів про те, що стан здоров`я ОСОБА_5 перешкоджає продовженню дії відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надано.
Суд вважає, що продовження дії відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, тяжкістю покарання, яке йому загрожує у випадку визнання їх винуватими, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23,27,314-316 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 02 вересня 2022 року включно.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці та мешканці АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 02 вересня 2022 року включно.
На ухвалу в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 5 днів з дня її оголошення.
Копію ухвали надіслати начальнику Закарпатської УВП №9.
Повний текст ухвали оголошено 07.07.2022 року о 13 - 40 год.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1