Номер провадження: 11-кп/813/618/22
Справа № 521/7384/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 рокувідносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котловина Ренійського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 30.05.2011 року Ренійським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від назначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік і 6 місяців;
- 25.06.2012 року Ренійським районним судом Одеської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року і 6 місяців позбавлення волі, з застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років і 3 місяців, відповідно до ст.75, 104 КК України, звільнений від покарання з випробувальним строком на 1 рік і 9 місяців;
- 29.01.2018 року року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 30.04.2018 у зв`язку з відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000830 від 11.12.2018 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортним засобом. Суд вирішив до набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 та покладенням обов`язку, передбаченого ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду. Позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди задоволені у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 суму в розмірі 26 928 грн. у якості компенсації за заподіяну матеріальну шкоду. Позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 суму в розмірі 70000 грн. у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду. Також вироком вирішено питання запобіжного заходу та судових витрат.
Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 06.12.2018 року о 17 год. він, керуючи технічно справним автомобілем «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись біля будинку № 2 по вул. Марата в м. Одесі, із сторони вул. Дальницьке шосе в напрямку с. Авангард Овідіопольського району Одеської області, по правій смузі руху, при фактичній організації двостороннього руху, та наявності по одній смузі для руху в кожному напрямку, порушив пункти 2.3 «б», 12.3, 16.2 «Правил дорожнього руху України, а саме був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, виконуючи лівий поворот, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка переходила проїжджу частину вул. Марата, а при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїжджу частину вул. Марата зліва направо, за ходом руху автомобіля «Opel Vectra», об`єктивно маючи технічну можливість уникнути наїзду, шляхом екстреного гальмування, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка отримала тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку середнього ступеня з лінійним переломом правої скроневої кістки з розповсюдженням лінії перелому на правий скронево-тім`яний шов, що ускладнилось накопиченням крові під павутинною оболонкою та гострим двобічним середнім отитом; синця голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 та вирішення цивільного позову, вважає вирок таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання з підстав його суворості, обґрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що:
- при призначенні покарання ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції не врахував молодий вік обвинуваченого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також те, що прокурор в судовому засіданні просив суд звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням;
- суд 1-ої інстанції не врахував те, що ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, обставин, що обтяжують його покарання, не встановлено.
Вважаючи, що строк покарання, який призначено ОСОБА_7 не відповідає особі обвинуваченого, захисник просить вирок змінити, призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.03.2021 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишено без задоволення, вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 02.11.2021 року було частково задоволено касаційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , ухвалу Одеського апеляційного суду від 03.03.2021 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Скасовуючи ухвалу Одеського апеляційного суду від 03.03.2021 року та призначаючи новий розгляд в суді апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 , які не були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, чим допустив істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, яке у відповідності з вимогами п.3 і 5 ч.2 ст.512, п.1 ч.1 ст.438 КПК України є підставою для скасування такого судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином телефонограмою, під час отримання якої заявила про небажання приймати подальшу участь в судових засіданнях апеляційного суду.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку обвинуваченого, який при вирішенні цього питання покладався на розсуд суду, прокурора та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , які вважали за можливе розглянути справу за відсутності потерпілої, враховуючи її належне повідомлення про день та час розгляду справи, заяви потерпілої про небажання приймати подальшу участь в судових засіданнях апеляційного суду, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності потерпілої ОСОБА_10 .
Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Частина 1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Оскільки вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів потерпілої ніким не оскаржується, апеляційний суд не перевіряє його у цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необґрунтоване застосування надто суворого покарання, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; врахував вимоги частини другої статті 50, статті 65 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, в результаті вчинення якого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження та втрату працездатності, обставину, що пом`якшує покарання, якою відповідно до ст.66 КК України суд відніс щире каяття, не встановлення судом обставин, які обтяжують покарання.
Також при призначенні покарання суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується негативно, не вперше притягується до кримінальної відповідальності та вчинив тяжкий злочин проти здоров`я особи маючи незняті та непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, за вчинення яких він відбував покарання в місцях позбавлення волі.
Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що за тривалий час, який сплинув з дати спричинення ОСОБА_7 потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, обвинувачений жодним чином не намагався надати матеріальну допомогу потерпілій, яка несла значні витрати на лікування та втратила працездатність, чим поставив її у скрутне матеріальне становище, те, що передумовами вчинення злочину з необережності стала протиправна поведінка обвинуваченого, яка полягала у керуванні ним транспортним засобом без отримання відповідного свідоцтва на право керування транспортними засобами та документів на право експлуатації ним автомобіля «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Тобто ОСОБА_7 , усвідомлюючи відсутність в нього спеціальних знань та навиків експлуатації транспортних засобів, не міг не передбачати можливість створення ним небезпеки для інших учасників дорожнього руху, проте легковажно розраховував на відвернення цієї небезпеки, чим проявив злочинну самовпевненість.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, враховуючи наявність пом`якшуючої вину обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, виправлення та перевиховання обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в нижніх межах санкції ч.2 ст.286 КК України, оскільки призначення менш суворого покарання не досягне мети його застосування.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який з огляду на встановлені обставини, оцінюючи їх в сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів буде призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, тобто у межах санкції ч.2 ст.286 КК України.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції не врахував молодий вік обвинуваченого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, оскільки вважає, що такі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та стали підставою для призначення покарання в нижніх межах санкції ч.2 ст.286 КК України.
Також апеляційний суд бере до уваги у контексті обставин, які характеризують особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, але це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочин, який призвів по отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень.
Більш того, згідно пояснень прокурора, які не спростовані стороною захисту, та відповідно до наявної інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка перебуває у вільному доступі, на даний час ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України, що свідчить про схильність обвинуваченого до протиправної поведінки.
Також, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ої інстанції не врахував позицію прокурора, який в судовому засіданні просив суд звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з огляду на те, що виступ прокурора в дебатах та його позиція при підтриманні обвинувачення не є вирішальною при призначенні покарання, оскільки відповідно до ст.376 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті94 цього Кодексу.
Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд 1-ої інстанції не врахував те, що ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся, оскільки обвинувачений до теперішнього часу не відшкодував потерпілій завдану злочином шкоду, тому формальне проголошення «каяття» є недостатнім для висновку про його розкаяння у вчиненому, оскільки воно має бути дієвим.
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги те, що з моменту ДТП до прийняття рішення по справі судом апеляційної інстанції пройшло більше трьох з половиною років та жодних реальних дій, спрямованих на відшкодування завданої шкоди ним вчинено не було.
Відповідно до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», «…Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду».
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України, є безпідставними.
Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та зміни вироку в частині призначення покарання немає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України.
Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив
Апеляційну скаргу апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення а засудженим, що тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3