Справа № 289/1687/21
Номер провадження 1-кп/289/21/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000101, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2021 року по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чудин, Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, непрацюючого, до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-02.04.2004 Малинським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

-13.10.2005 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі;

-07.10.2015 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

-08.12.2017 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.05.2020 змінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 4 місяці 22 дні. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31.05.2021 звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання умовно-достроково на строк 1 рік 2 місяці 14 дні,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за злочин проти власності та за злочин проти життя та здоров`я, судимість за які в установленому порядку не зняті та не погашені, вчинив повторно новий умисний злочин за наступних обставин.

13 липня 2021 року у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на спричинення знайомому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з яким він перебував в неприязних відносинах.

Цього ж дня, близько 23 години ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до помешкання останнього, що розташоване по АДРЕСА_2 , де в житловому будинку між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , виникла суперечка під час якої ОСОБА_6 , умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки і бажаючи їх настання, наніс декілька ударів по тулубу та голові ОСОБА_9 дерев`яною палицею, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців голови, обличчя, тулубу, кінцівок, переломів семи ребер справа, вдавленого перелому потиличної кістки справа, крововиливів під м`які оболонки головного мозку, мозочка, речовину головного мозку, правий купол діафрагми, нижню долю правої легені, які мають ознаки тяжкого ступеню тяжкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю, від яких ОСОБА_9 помер.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 спочатку винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнавав, оскільки не був згоден з кваліфікацією його діянь за ч. 2 ст. 121 КК України. Показав, що за місяць до інциденту, який стався в будинку потерпілого, він звільнився з місць позбавлення волі. 13 липня 2021 року на початку 23 години після робочого дня, протягом якого обвинувачений вживав алкогольні напої, він прийшов до помешкання ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , щоб віддати йому інструмент, що в народі називають «коровачкою». Однак останнього вдома не було, а зі слів його матері він забрав у неї останніх 500 грн. та пішов до будинку ОСОБА_9 , що в АДРЕСА_2 . Коли обвинувачений прийшов за цією адресою його зустрів ОСОБА_11 , який відчинивши вхідні двері помешкання, почав ображати обвинуваченого нецензурними словами та накинувся на нього з саперною лопатою, яку ОСОБА_6 відбив гіллякою, що лежала на землі. Далі ОСОБА_11 схопив мисливський ніж та намагався вже з ним накинутися на обвинуваченого, однак той теж вибив вказаний ніж з руки ОСОБА_12 . Потім ОСОБА_12 взяв іншого мисливського ножа, якого ОСОБА_6 вдруге вибив з його рук та одночасно вдарив йому по шиї, внаслідок чого той з коридору впав на підлогу передпокою. В цей момент до обвинуваченого підбіг потерпілий, який схопивши в руки сапку, почав нею замахуватись до ОСОБА_6 , який в цей момент вдарив по дверям, які збили потерпілого з ніг. Обвинувачений після цього підійшов до лежачого на підлозі потерпілого і наніс йому один удар нижче шиї, а другий удар палицею по плечам, від чого той почав крехтіти. Обвинувачений звернув увагу суду на те, що злого умислу у нього не було, він лише захищався та не усвідомлював, що від таких ударів потерпілий згодом може померти. Якби потерпілий сам до нього не накинувся, то він би його не чіпав. Другий удар він наніс потерпілому для того, щоб той більше не підвівся та знову не схопився за сапку. Того дня в будинку ОСОБА_9 крім ОСОБА_13 перебував ще ОСОБА_14 . Після того, як потерпілий залишився лежати на підлозі обвинувачений примусив ОСОБА_12 стати на коліна і просити у ОСОБА_10 пробачення. Крім того, обвинувачений взяв мисливського ножа та ним на правій частині грудей Репані видряпав дві букви «КР», а потім сокирою розпоров подушку та пір`ям з неї посипав потерпілого. Звідки у потерпілого на тілі з`явилась видряпана буква ОСОБА_15 » обвинуваченому не відомо. Насамкінець обвинувачений розбив сокирою декілька банок з молоком та посуд потерпілого і взявши з його холодильника продукти заніс їх до матері ОСОБА_16 , яка відмовилась їх брати та наказала повернути потерпілому, тому обвинувачений повернувся до будинку ОСОБА_9 , де і був затриманий поліцією. Обвинувачений був присутній під час того, як медики швидкої допомоги забирали потерпілого до лікарні та бачив, що потерпілий в цей момент ще був живий.
В останньому судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні вищевказаного злочину визнав та щиро розкаявся. Зазначив, що не бажав заподіяти смерть потерпілому.
Потерпіла ОСОБА_17 в судове засідання не з`явилась, однак звернулась до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, щодо міри покарання обвинуваченого покладається на розсуд суду, матеріальних претензій до нього не має (а.с. 67).
За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим та його захисником, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом встановлено, що всі учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і не має сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. При цьому, ОСОБА_6 та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Враховуючи вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 злочин, наявність обставин, які пом`якшують йому покарання, тобто визнання ним вини і щире каяття, та обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання, а саме рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашені судимості, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, має похилий вік, та приймаючи до уваги зазначені обставини у їх сукупності, а також думку потерпілої ОСОБА_17 , яка не наполягала на суворості покарання обвинуваченого, при призначенні покарання поклалась на розсуд суду, претензій до обвинуваченого не має, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України та вважає за необхідне обрати йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Водночас, у відповідності до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За правилами ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 при виз наченні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута части на покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і заз начати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково (статті 81, 107 КК).

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин, будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання за попереднім вироком, суд до призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.12.2017, яка ставить 1 рік 2 місяці 14 дні обмеження волі, а з врахуванням ст. 72 КК України складає 7 місяців 7 дні позбавлення волі.

Долю речових доказів суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Арешт на майно не накладався. Цивільний позов потерпілою не заявлено. Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.
Приймаючи до уваги призначене покарання, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний раніше стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які стали підставою для обрання цього запобіжного заходу на даний момент не перестали існувати.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_6 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.12.2017, остаточно визначивши ОСОБА_6 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання, а саме з 14.07.2021.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його тримання під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області, а саме: - джинсові штани та штани чорного кольору, дерев`яну палицю та сокиру знищити.

Речові докази, які зберігаються у потерпілої ОСОБА_17 , а саме: три металеві каструлі, сім металевих кришок, три металеві тарілки, три металеві миски, чавун та сковорідку, залишити останній.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишити без зміни до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж на шістдесят днів з дня ухвалення вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1