Справа № 736/1378/21
№ провадження 1-кп/738/13/2022
УХВАЛА

01 вересня 2022 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 травня 2021 року за №0000256, про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_3
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_2
захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Менського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 травня 2021 року за №0000256, про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Під час судового розгляду прокурором було подано клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднане з проникненням у інше житлове приміщення та житло, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні вказаного злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами огляду місця події, показаннями потерпілих та свідків, висновками експертів. У клопотанні зазначено про наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки останній в судове засідання 06 липня та 03 серпня 2022 року не з`явився з невідомих причин, що свідчить про його свідоме ухилення від явки до суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_2 зареєстрований в смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, що територіально віддалено від суду, в якому розглядається вказане кримінальне провадження, не має постійного місця роботи та джерела доходів, неодружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків. В даному кримінальному провадженні не допитано потерпілих та свідків, що створює обґрунтований ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 незаконного впливу на них. На думку прокурора, інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.
У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, наголосила на наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3 статті 177 КПК України, та просила обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Обвинувачений пояснив, що він зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , на час розгляду даного кримінального провадження перебував під вартою в рамках кримінального провадження, судовий розгляд якого здійснюється Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області, у якому ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 березня 2022 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та звільнено з-під варти. 06 липня 2022 року не мав можливості прибути до суду, оскільки в цей день брав участь у судовому засіданні у Знам`янському міськрайонному суді Кіровоградської області, завчасно попередити ані свого захисника, ані суд не міг, оскільки не мав даних для зв`язку. 03 серпня 2022 року в судове засідання не з`явився, оскільки не був належним повідомлений про дату судового засідання, судової повістки за місцем проживання не отримував. Просив не обирати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки наміру ухилятись від суду не має, запевнив про подальше прибуття за першим викликом до суду.
Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Положеннями Глави 18 КПК України регламентовано порядок застосування запобіжних заходів, в томі числі і запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення ;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При судовому розгляді клопотання про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).

Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини відповідно до статті 178 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Прокурор, заявляючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 послався на неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, можливість незаконно впливати на свідків.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_2 з приводу того, що він не мав можливості прибути до суду 06 липня 2022 року, у зв`язку із участю у судовому засіданні в іншому суді, підтверджується належними доказами.

Твердження обвинуваченого про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд кримінального провадження стосовно нього 03 серпня 2022 року, у зв`язку з чим не прибув на вказану дату до суду, підтверджується судовою повісткою, яка направлялась останньому за місцем його проживання та повернулась до суду неврученою з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Разом з тим, судом встановлено, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження слідчим суддею Корюківського районного суду стосовно ОСОБА_2 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з внесенням застави останнього було звільнено з-під варти, проте в подальшому у зв`язку з невиконанням процесуальних обов`язків ОСОБА_2 було оголошено в розшук.

На даний час в провадженні інших судів перебувають кримінальні провадження про обвинувачення ОСОБА_2 ..

Прокурором не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України та відсутність підстав вважати, що стосовно ОСОБА_2 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту, оскільки за змістом статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період часу і може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України

Керуючись статтями 176-178, 181, 331, 372 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за місцем постійного проживання в АДРЕСА_1 цілодобово строком до 17 години 28 жовтня 2022 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_2 такі обов`язки:
1)не відлучатися без дозволу суду із селища Новоархангельск Голованівського району Кіровоградської області;
2)прибувати по першому виклику до суду у визначений судом час;
3)утримуватися від спілкування з особами, які є свідками у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілими: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;
4)повідомляти суд про зміну місця свого проживання;
5)носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на процесуального прокурора у даному кримінальному провадженні.
Визначити 28 жовтня 2022 року датою закінчення строку дії ухвали.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити для виконання до Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлений 06 вересня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1