Справа № 736/1191/21
№ провадження 1-кп/738/10/2022
УХВАЛА

25 травня 2022 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 квітня 2021 року за №0000156, про обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України,

за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_3 ,
учасників судового провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_2 на 60 днів, яке мотивоване тим, що строк раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчився, на даний час ОСОБА_2 знаходиться у ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», де відбуває покарання за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2021 року, строк покарання якого закінчується 16 червня 2022 року, вчинив тяжкі злочини проти власності, за які передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, не має постійного законного джерела існування, що свідчить про можливість продовження останнім злочинної діяльності, раніше ухилявся від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим перебував у розшуку, а тому з метою попередження можливості переховування від суду задля уникнення відповідальності за вчинене, впливу на свідків просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, оскільки вважають, що ризики вказані прокурором, є надуманими та припущенням останньої, обвинувачений не збирається вчиняти інші кримінальні правопорушення та ухилятися від суду, після звільнення планує проживати у співмешканки та обіцяє прибувати до суду за першим викликом, наявними матеріалами кримінального провадження не підтверджена його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому вважають достатнім застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судове засідання не з`явились, до суду надали заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі.
З`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов до наступних висновків.

Під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_2 ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2021 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15 серпня 2021 року.
Під час судового розгляду стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2022 року до 09 березня 2022 року.

На даний час строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_2 закінчився.

ОСОБА_2 перебуває в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», де відбуває покарання за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2021 року, згідно з яким строк відбування покарання закінчується 16 червня 2022 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Положеннями Глави 18 КПК України регламентовано порядок застосування запобіжних заходів, в томі числі і запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.
Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст.12 КК України за ступенем тяжкості є тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.
У пункті 5 частини 2 статті 183 КПК України зазначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини також визначає, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Аналізуючи ризик переховування ОСОБА_2 від суду в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, необхідно зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).
Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого від суду з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, необхідно зазначити наступне, що він хоч і зареєстрований на території України, але не має власного придатного для проживання житла, планує після відбуття покарання за попереднім вироком повернутися у м. Корюківку до своєї співмешканки, не має постійного місця роботи, відповідно не має міцних соціальних зв`язків та постійного, законного джерела доходів для існування, тобто тих вагомих стримуючих факторів, які б могли зупинити обвинуваченого від вчинення дій з метою переховування, а отже має можливість вільно змінити місце проживання.
Враховуючи ці обставини і тяжкість вчинених ним злочинів, існує реальний ризик залишення ним місця проживання в будь-який час задля уникнення кримінальної відповідальності.
Про можливість вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_2 свідчить те, що він обвинувачується у вчиненні п`яти кримінальних правопорушень, які були вчинені протягом короткого проміжку часу один за одним та через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі після відбуття покарання за раніше вчинені аналогічні кримінальні правопорушення, що в свою чергу свідчить про системність їх вчинення, офіційно не працевлаштований, не має будь-яких офіційних доходів для існування.

Щодо посилання прокурора у клопотанні на наявність вагомих доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, то необхідно зазначити, що під час розгляду даного клопотання суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є застосування запобіжного заходу.
На даний час судове провадження не завершене з об`єктивних причин, а саме прокурор змінив обвинувачення, в зв`язку з чим було відкладено розгляд справи дня надання обвинуваченому та його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення, окрім того не допитані свідки та обвинувачений.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, продовження існування ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2021 року, суд дійшов висновку, що зазначені прокурором та встановлені судом обставини виправдовують тримання обвинуваченого під вартою з метою забезпечення виконання останнім процесуальних обов`язків та встановленню всіх обставин у кримінальному провадженні, та свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно з ч.3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_2 перебуває у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», де є технічна можливість для організації проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, останній не заперечує проти проведення судового засідання з його участю в режимі відеоконференції, суд дійшов висновку провести судовий розгляд кримінального провадження у режимі відеокоференції з Державною установою «Чернігівський слідчий ізолятор» з участю обвинуваченого ОСОБА_2 ..

Керуючись статтями 176-178, 183, 331, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_2 - задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17 години 20 липня 2022 року.
Визначити 20 липня 2022 року датою закінченнястроку дії ухвали про тримання під вартою ОСОБА_2 .

Визначити ОСОБА_2 розмір застави у сумі 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень, яка може бути внесена на депозитний рахунок та надати документ, що підтверджує внесення застави суду.

У разі внесення застави у розмірі 49620 гривень застоводавцем (обвинуваченим, іншою фізичною або юридичною особою) негайно звільнити ОСОБА_2 з-під варти та зобов`язати:

1)не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

2)прибувати на першу вимогу суду;

3)повідомляти суд про зміну місця проживання;

4)утриматися від спілкування із потерпілими та свідками.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_2 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань, внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судовий розгляд кримінального провадження відкласти на 29 червня 2022 року об 11-00 годин та провести його у режимі відеоконференції з Державною установою «Чернігівський слідчий ізолятор» (вул. Реміснича, 2 м. Чернігів) з участю обвинуваченого ОСОБА_2 ..
Виконання ухвали суду в частині забезпечення проведення відеоконференції доручити Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1