печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000510,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м.Києва з клопотанням, яким просить накласти арешт у кримінальному провадженні №0000510 від 13.06.2022 на тимчасово вилучене майно, що вилучене 26.08.2022 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.08.2022 №757/20811/22 за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 17 078 000 гривень, 400 100 доларів США, 100 380 євро.
В обґрунтування доводів та вимог клопотання посилається на те, що проведеними слідчими та процесуальними діями задокументовано можливу причетність ОСОБА_5 до закупівлі бронежилетів у турецької компанії, на рахунки якої Міністерством оборони України перераховано коштів у сумі 16 656 300 євро. У подальшому, 08.04.2022 як встановлено розслідуванням, частина з цих коштів у сумі 580 000 доларів США перерахована на рахунки бахрейської компанії, та у подальшому, могла бути легалізована шляхом проведення низки фінансових операцій, у т.ч. зняття готівки.
Як стверджує прокурор, вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти мають доказове значення у проваджені, містять ознаки речових доказів, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Представник власника майна, адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, подав до суду письмові заперечення з доказами легальності грошових коштів, вилучених за місцем проживання ОСОБА_5 , а також докази того, що ОСОБА_5 протягом 2022 року на території Туреччини не перебував, задіяний у можливій злочинній схемі номер телефону не використовував.
В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги клопотання посилаючись на їх обґрунтованість, представник власника майна просив відмовити у задоволенні клопотання, з огляду на хибність доводів органу досудового розслідування.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.
Із матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000510, що внесене в ЄРДР 13.06.2022 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 та ч.3 ст. 358 КК України.
В межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2022 року (справа №757/20811/22-к) клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 було задоволено. Згідно резолютивної частини вказаної ухвали, слідчому було надано дозвіл на вилучення документів, телефонів, комп`ютерів, флеш-накопичувачів тощо, що стосуються укладання договорів з Міністерством оборони України на закупівлю товарів воєнного призначення у 2022 році.
Як вбачається з Протоколу обшуку від 26.08.2022, долученого до матеріалів клопотання, за адресою проживання ОСОБА_5 були вилучені тільки грошові кошти, а саме: 17 078 000 гривень, 400 100 доларів США, 100 380 євро.
В силу положень ч.7 ст. 236 КПК України, вказані кошти є тимчасово вилученим майном.
Слідчим суддею встановлено, що грошові кошти у розмірі 9 500 000 гривень, 400 000 доларів США та 100 000 євро були отримані ОСОБА_5 на підставі трьох договорів позики, укладених 18 січня 2022 року з громадянкою ОСОБА_10 , що підтверджується наданими представником ОСОБА_5 копіями цих договорів та заяви громадянки ОСОБА_10 , посвідченої приватним нотаріусом Чугуївського нотаріального округу Харківської області 05 вересня 2022 року, за змістом якої ОСОБА_10 підтверджує факт укладання трьох договорів позики 18 січня 2022 року та передачі грошових коштів за ними ОСОБА_5 .
Крім того, фінансова спроможність надавати позики підтверджується податковими деклараціями за 2017-2021 роки, згідно яких громадянка ОСОБА_10 декларувала отримання доходу, який дозволяє надавати позики на вказані суми.
Окрім того, з паспорту для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 вбачається, що в ньому відсутні відмітки про перетин кордону Туреччини у 2022 році.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського Суду від 09.06.2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації», рішення Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу та мету для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства, яке регулює накладення арешту на майно третьої особи із вказаною метою, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна, відповідність його ознакам речового доказу, наслідки арешту для третіх осіб (в даному випадку - це власник майна), а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.
При цьому, обов`язок доведення існування зазначених умов КПК України покладається на орган досудового розслідування.
Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів, відсутні відомості вважати, що вилучене у ОСОБА_5 майно (грошові кошти) відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, є безпосередньо предметом кримінальних правопорушень, що розслідуються, а органом досудового розслідування не доведено зворотнього, у зв`язку з чим посилання на наявність правових підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України, на думку слідчого судді, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства.
Тобто, у даному випадку, порушено права особи на мирне володіння та користування своїм майном та не дотримано вимоги закону в частині підстав для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно, як заходу забезпечення кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 392, 532, 535 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000510 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1