Справа № 462/4766/22
провадження 1-кс/462/1336/22
У Х В А Л А

15 вересня 2022 року Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого дізнавача СД Відділу поліції №1 Львівського РУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000344 від 11.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України про арешт майна,

встановив:

Старший дізнавач СД відділу поліції №1 Львівського РУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 , звернувся в суд з клопотанням про накладення арешту на речові докази, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого 02.09.2022 ТСЦ № 0541, на ім`я ОСОБА_5 , яке було вилучене під час огляду місця події, шляхом надання заборони відчуження та розпорядження даним майном з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що дані предмети виявлені та вилучені 11.09.2022 року в ході проведення огляду місця події, та відповідно до ч.1 ст.98 КПК України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000344 від 11.09.2022 р.

Слідчий суддя вважав за можливе розглядати клопотання за відсутності слідчого та прокурора, з огляду на вимоги ч.1 ст.172 КПК України і приймаючи до уваги підставне прохання слідчого з цього приводу, викладене у клопотанні.
Згідно з ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, перевіривши матеріали кримінального провадження №0000344, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000344 від 11.09.2022року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 11.09.2022 року близько 15.15. год. навпроти Головного залізничного вокзалу м. Львова, що на вул. Двірцева, 1, поліцейським УПП у Львівській області ОСОБА_6 було зупинено автомобіль марки «Renault Clio Symbol» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при перевірці документів пред`явив (використав) посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 02.09.2022 року ТСЦ № 0541, на ім`я ОСОБА_5 , яке містило ознаки підробки.

11.09.2022 в ході проведення огляду місця події було вилучено посвідчення водія серія НОМЕР_1 видане 02.09. 2022 року ТСЦ № 0541 на ім`я ОСОБА_5 , яке містило ознаки підробки.

Будучи опитаним ОСОБА_5 пояснив, що він жодного разу не проходив навчання (курси) щодо керування транспортними засобами категорій «В», «С», а також не проходив жодного екзамену щодо перевірки знань правил дорожнього руху, який необхідний для одержання посвідчення водія. Також він не подавав в жодний сервісний центр МВС України будь-яких документів (медичних довідок, паспорту тощо) для отримання водія.

Вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке було видане 02.09.2022 ТСЦ № 0541 на його ім`я він отримав 06.09.2022 у відділенні «Нова пошта» у с.Солонка Львівської області за попередньою домовленістю з невідомою особою в мережі Інтернет через додаток «Instagram» та оплати грошових коштів у сумі 11 000 грн.

12.09.2022 року вилучені предмети в ході розслідування визнано речовими доказами. Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення .

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час затримання особи у відповідності до ст.ст. 207, 208 КПК України та під час обшуку, огляду.

Відповідно до вимог ст.ст. 236, 237 КПК України під час затримання або обшуку, огляді слідчий, прокурор має право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно з ч.1 ст.167, ч.5 ст.171 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Дослідженням матеріалів клопотання встановлено, що таке подано в строк, визначений ч.5 ст.171 КПК України.

Стаття 167 КПК України дає визначення критеріїв, яким повинно відповідати тимчасово вилучене при обшуку майно. Так, згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстав вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Зазначений перелік критеріїв є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Тому, зважаючи на положення ст.ст. 167, 237 КПК України, тимчасово вилучатися можуть лише речі та документи, які відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.167 КПК України. Інші речі під час обшуку не можуть бути тимчасово вилучені. А отже у випадку тимчасового вилучення під час обшуку у підозрюваного речей, слідчий повинен при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна навести переконливі мотиви, що зазначені речі відповідають критеріям ч.2 ст.167 КПК України та може ставити питання про їх арешт лише з правових підстав, що визначені у ч.2 ст.170 КПК України. Посилатися на інші правові підстави слідчий не може, оскільки, якщо речі не відповідатимуть критеріям ч.2 ст.167 КПК України, вони будуть вважатися такими, що вилучені та зберігаються органом досудового розслідування поза дозволеним законом порядком. Відповідно слідчий суддя не може розглядати таке майно як предмет арешту і накладати на нього арешт.

У відповідності до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Згідно із вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із вимогами ч.3 ст.170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Оскільки досудовим слідством встановлено, що посвідчення може бути використане як доказ факту і обставин вчинення кримінального правопорушення, його визнано речовими доказами відповідно до постанови дізнавача від 12.09.2022 року, а тому аналізуючи матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що зазначені речі відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а відтак для уникнення можливості їх приховування, пошкодження, псування, втрати, знищення, відчуження, необхідно накласти на них арешт.

Керуючись ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання старшого дізнавача СД відділу поліції №1 Львівського РУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000344 від 11.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого 02.09.2022 ТСЦ № 0541, на ім`я ОСОБА_5 , яке було вилучене під час огляду місця події, шляхом надання заборони відчуження та розпорядження даним майном з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Оригінал ухвали.