Номер провадження: 11-кп/813/1076/22
Номер справи місцевого суду: 523/8574/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 та захисника обвинуваченої ОСОБА_9 ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 року якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0005460, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2018 року, відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, має малолітню дитину 2013 року народження, приватного підприємця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Одеса, громадянки України, з вищою освітою, не працевлаштованої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 року на стадії судового розгляду продовжено строк дії обраних обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02.05.2022 року включно, без визначення розміру застави.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю вчинених злочині, ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції автоматично та безпідставно продовжив строк тримання під вартою в той час як справа по суті не здійснювалась. Вказує, що у ОСОБА_10 відсутні будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Наголошує, що достатніх та допустимих доказів винуватості ОСОБА_10 у інкримінованому злочині стороною обвинувачення не надано.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В апеляційні скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції провів судове засідання без його участі, навіть не повідомивши його, чим порушив право на захист ОСОБА_9 . Вказує, що у ОСОБА_9 відсутні будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Наголошує, що достатніх та допустимих доказів винуватості ОСОБА_9 у інкримінованому злочині стороною обвинувачення не надано.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Частиною другою ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,у своїх апеляційних скаргах посилаються на відсутність достатніх та допустимих доказів винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Приписами ст. 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особами інкримінованих злочинів, а не обґрунтованим припущенням, що особи, про які йдеться, могли вчинити правопорушення, що мало місце коли останні перебували у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому обвинувачення у вчиненні інкримінованих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 злочину.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційний суд позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо недопустимості зазначених захисником в апеляційній скарзі доказів.

Щодо доводів про відсутність заявлених ризиків стороною обвинувачення, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину групою осіб, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, що свідчить про можливість вчинення останніми спроб переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані їм злочини.

Разом з тим надані апеляційному суду дані, щодо перебування на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_10 неповнолітньої дитини, свідчить про наявність у нього стійких соціальних зв`язків.

Проте обставини та характер вчиненого ОСОБА_10 злочину не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про те, що на даній стадії, застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою як про те просить сторона захисту є неможливим.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що також існує незначний ступінь ризику можливого впливу на потерпілих та свідків погрозами, підкупом чи умовляннями схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з тим, що обвинувачені можуть вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з заволодінням чужого майна, оскільки не працюють та шляхи надходження їх доходів для життєдіяльності не відомі.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту щодо невмотивованості та необґрунтованості ризиків, оскільки районним судом зазначені обставини, які на думку районного суду свідчать про існування встановлених вище ризиків, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених.

Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без участі захисника, чим порушено право обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до матеріалів провадження під час вирішення питання щодо можливості продовження запобіжного заходу участь у суді першої інстанції приймав захисник ОСОБА_11 , який представляв інтереси обвинувачених та заперечував проти задоволення відповідного клопотання прокурора, а тому доводи в цій частині є необґрунтованими.

Зважаючи на те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, врахувавши всі обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд обґрунтовано розглянув питання продовження строку тримання обвинувачених під вартою та враховуючи суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів приходить до висновку, що продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є виправданим, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд, всупереч доводів апеляційних скарг, вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про осіб обвинувачених та наявність встановлених вище ризиків, можливого перешкоджання кримінальному провадженню виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою. Застосування до ОСОБА_10 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу на даному етапі неможливо, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснень сторони захисту, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 та захисника обвинуваченої ОСОБА_9 ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 року якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0005460, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2018 року, відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Повторно звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4