Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/155/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 06.01.2021 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Олевськ Житомирської області, українки, громадянки України, освіта вища, розлученої, не інваліда, не депутата, не працюючої, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 06.01.2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час вона перебувала за місцем власного проживання, а саме в АДРЕСА_2 . В цей же ж день та час в останньої виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 через ревнощі до свого чоловіка. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 гр. ОСОБА_4 , зайшовши до підсобного приміщення, яке розташоване на території її домогосподарства, помітила металевого рожково-накидного ключа марки «King Roy 18101 Germany Chrome-Vanadium 27» та взяла його з собою. В ході чого близько 19.00 год. остання проходила по навісному мосту, який розташований в АДРЕСА_3 . Проходячи по навісному мосту , остання побачила ОСОБА_5 .
Після чого ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на території навісного мосту, за допомогою металевого рожково-накидного ключа марки «King Roy 18101 Germany Chrome-Vanadium 27», який мала при собі, нічого не пояснюючи , застосовуючи власну фізичну силу та тримаючи в руках вищевказаний металевий ключ, ззаду нанесла один удар ключем по голові ОСОБА_5 від чого остання впала на дерев`яний виступ , який розташований на вказаному навісному мості.
В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , сівши зверху на ОСОБА_5 та тримаючи в руках металевий рожково-накидний ключ марки «King Roy 18101 Germany Chrome-Vanadium 27», продовжила наносити вказаним ключем удари по голові ОСОБА_5 , таким чином спричинивши їй тілесні ушкодження.
В результаті чого як вказано у обвинувальному акті ОСОБА_4 заподіяла ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді рани у лівій тім`яній ділянці та рани в правій тім`яній ділянці, садно правої періорбітальної ділянки, синець правої скроневої ділянки, які супроводжувались ЗЧМТ, струсом головного мозку, які відповідно до висновку експерта № 9 від 21.01.2021 року по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних у ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Прокурор у судовому засіданні вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку , передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України повністю доведена наявними доказами, просить суд при призначенні покарання обвинуваченій врахувати відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також зазначив, що судові витрати відсутні. Вважає, що цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід задоволити. Речовий доказ рожковий ключ слід повернути власнику ОСОБА_6 .

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй кримінальному проступку не визнала, але не заперечує, що 06.01.2021 року між нею та обвинуваченою відбулась сутичка, оскільки потерпіла почала її ображати , штовхати, під час якої обвинувачену вона ключем не била, оскільки ключа не мала, у сутичці вони постраждали обидві. Сутичка відбулась на мосту, на вулиці вже було темно та сутички ніхто не бачив. В подальшому вона подавала до поліції заяву про заподіяння їй потерпілою тілесних ушкоджень, але кримінальне провадження закрили. Між нею та потерпілою виникли неприязні відносини через ревнощі до чоловіка обвинуваченої. На даний час вона з чоловіком розлучилась. Цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнає в повному обсязі, стверджує, що речі потерпілої вона не забирала.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що під час сутички обвинувачена вдарила її кілька разів ключем по голові, під час сутички потерпіла втрачала свідомість. Потерпіла стверджує, що після сутички чоловік обвинуваченої ОСОБА_6 затримав обвинувачену та сказав потерпілій, щоб викликала поліцію , при цьому тілесних ушкоджень обвинуваченій вона не наносила. З чоловіком обвинуваченої вона знайома більше 15 років, вони разом навчались, в подальшому спілкуються. Потерпіла відносно призначення міри покарання обвинуваченій не заперечує. Також потерпіла підтримала цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 на її користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8987,72 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000 грн., а також судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 грн.

Свідок ОСОБА_6 , який є колишнім чоловіком обвинуваченої повідомив суду, що самої сутички між потерпілою та обвинуваченою він не бачив, підійшовши до мосту побачив потерпілу, яка перебувала на мосту та трималась за поручень, потім він догнав обвинувачену, яка відійшла від місця сутички. Ключ перебував у гаражі , по АДРЕСА_4 , яким користувались свідок та його колишня дружина, при цьому він не бачив як обвинувачена взяла ключа з гаража, даного ключа він побачив у багажнику поліцейської машини. З потерпілою він спілкується , оскільки знайомі ще з навчання. З колишньою дружиною свідок не спілкується.
Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що вона з обвинуваченою не знайома, з потерпілою знайома ще зі школи та знає більше 20 років. Стосовно сутички між обвинуваченою та потерпілою зазначила, що жодних ударів, які наносила обвинувачена потерпілій вона не бачила. Стверджує, що на голові потерпілої було видно кров. Потім обвинувачена взяла рюкзак та кинула його у річку, але чий це був рюкзак та який був вміст рюкзака їй невідомо.
Свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що він був понятим, який запрошений працівниками поліції. Вже після інциденту, коли приїхала поліції, він допомагав шукати сумку та під час пошуків знайшли ключа, який лежав у траві приблизно в 70 м від підвісного мосту та був чистий, без слідів крові.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення повністю та об`єктивно стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами:
- протоколом огляду місця події від 06.01.2021 року , з якого вбачається, що місцем події є відкрита ділянка місцевості , яка розташована поруч з вул. Олени Пчілки , що в м. Олевську Житомирської області, має розміри 200х300 метрів та на якій розташований підвісний міст , який служить для переходу через річку Уборть;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.01.2021 року, з якого вбачається, що у присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 свідок ОСОБА_8 впізнала особу, яка зображена на фотознімку № 2 , яку вона бачила під час того, як остання спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_5 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.01.2021 року з фототаблицями до нього, з якого вбачається, що у присутності понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 потерпіла ОСОБА_5 розповіла механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_14 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.01.2021 року з фототаблицями до нього, з якого вбачається, що у присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 обвинувачена ОСОБА_4 розповіла механізм нанесення нею тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 ;
- висновком експерта № 9 від 21.01.2021 року з якого вбачається, що у гр. ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження: у вигляді рани у лівій тім`яній ділянці та рани в правій тім`яній ділянці, садно правої періорбітальної ділянки, синець правої скроневої ділянки, які супроводжувались ЗЧМТ, струсом головного мозку та могли утворитися не менш, як від трьохразової дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо при обставинах та в термін, вказаних обстежуваною при проведенні експертизи, в медичній документації і в постанові слідчого та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- показами обвинуваченої ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які вони надали під час судового розгляду.
Суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з яким, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані суду докази, зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, які є допустимими та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого стороною обвинувачення.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд дійшов переконання, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125КК України є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України).
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Іншими словами, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумніву, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Отже, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим ст. ст.85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом.
Зокрема, суд бере до уваги: показання обвинуваченої, потерпілої, свідків, які надані в межах обвинувачення та відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті.
Протокол огляду місця події від 06.01.2021 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.01.2021 року , протокол проведення слідчого експерименту від 18.01.2021 року, протокол проведення слідчого експерименту від 25.01.2021 року складені і оформлені у порядку, передбаченому КПК України, є джерелом доказів, оскільки у них підтверджуються обставини і факти, що мають значення для вирішення справи. Разом з тим, досліджений в судовому засіданні висновок судово-медичного експерта, наданий компетентним спеціалістом, який відповідно доЗакону України «Про судову експертизу», має право на проведення експертизи, узгоджується з іншими об`єктивними доказами, а також показаннями обвинуваченої, потерпілої, свідків та у своїй сукупності з іншими доказами по справі підтверджує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України.
Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів є достатньою та взаємопов`язаною у зазначеному кримінальному провадженні, вони відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.
Суд дійшов висновку, що під час судового розгляду доведені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідност. 91 КПК України.
Крім того, суд дослідив надані обвинуваченою копії витягу з ЄРДР від 06.01.2021 року, постанови про закриття кримінального провадження від 23.01.2021 року, рапорту від 06.01.2021 року, постанови про призначення судово-медичної експертизи від 14.01.2021 року , висновку експерта № 6 від 21.01.2021 року , вважає, що під час даної події обвинуваченій також було заподіяно певні страждання, що підтверджено в судовому засіданні.

Стосовно наданих стороною обвинувачення та досліджених у судовому засіданні інших доказів, а саме: протоколу проведення слідчого експерименту від 13.01.2021 року, протоколу огляду речового доказу від 14.01.2021 року, постанови про визнання речовим доказом від 07.01.2021 року, суд зазначає наступне.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (стаття 86 КПК).
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (частина 1 статті 89 КПК).
Згідно з приписами статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення ; жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Суд дослідив в судовому засіданні протокол проведення слідчого експерименту від 13.01.2021 року, протоколу огляду речового доказу від 14.01.2021 року, постанову про визнання речовим доказом від 07.01.2021 року, суд визнає зазначені докази неналежними та недопустимими, оскільки під час судового розгляду не знайшли підтвердження обставини, що обвинувачена мала при собі металевий ключ та використовувала його для нанесення тілесних ушкоджень потерпілій. Свідок ОСОБА_8 , яка приймала участь у проведенні слідчого експерименту від 13.01.2021 року, в судовому засіданні не підтвердила, що обвинувачена наносила удари потерпілій металевим ключем, більш того зазначила, що вона не бачила жодних ударів. Суд оглянув речовий доказ металевий ключ та встановив, що будь-які сліди на ньому відсутні. Також відбитків пальців обвинуваченої на ключі не виявлено, дактилоскопічної експертизи не проведено. Свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що вже після інциденту, коли приїхала поліція, він допомагав шукати сумку та під час пошуків знайшли ключа, який лежав у траві, який був чистий, без слідів крові. Обвинувачена заперечувала відносно долучення до матеріалів справи в якості речового доказу металевого ключа, оскільки вважає, що ключ до справи відношення не має. При цьому суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_6 , який стверджував, що обвинувачена мала при собі металевого ключа, оскільки він є колишнім чоловіком обвинуваченої та має з нею неприязні відносини, а також те, що він не бачив цього ключа у обвинуваченої.

Крім того, згідно протоколу огляду місця події від 06.01.2021 року на ключі слідів не виявлено, на фотографіях місця, де було знайдено ключ майже немає снігу, хоча місце події вкрито снігом, тому відомості щодо ключа у зазначеному протоколі не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, повністю доведена та дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 125 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 суд не встановив.
Суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії проступків, особу винної, яка раніше не судима, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, не працююча, на утриманні має двох неповнолітніх дітей 2011 та 2014 року народження, а тому виходячи з наведеного, суд дійшов переконання, що ОСОБА_4 необхідно обрати покарання в межах санкції ч. 2 ст.125КК України у виді штрафу.
Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченій оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Стосовно цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченої у відшкодування 8987,72 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди та судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку за ч. 2 ст.125 КК України та надання потерпілою доказів спричинення матеріальної шкоди на загальну суму 5611,27 грн., що стверджується наявними письмовими доказами: копіями листків непрацездатності потерпілої ОСОБА_5 за період з 07.01.2021 по 31.01.2021 року, копією виписки № 37 із медичної картки хворого, копіями чеків на придбання ліків (а.с. 18-29), суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди. Слід зазначити, що з доданої квитанції № 46 від 08.01.2021 року незрозуміло, які саме платні послуги оплачені потерпілою (а.с.24) . З наявної накладної на суму 216,45 грн. вбачається, що у ній не зазначено, хто та кому сплатив зазначені кошти (а.с. 30). З доданої квитанції № 170348 від 16.01.2021 року незрозуміло, що це за медична процедура та чи описана вона у медичній картці потерпілої (а.с. 31) . Тому суд в цій частині відмовляє у стягненні заявлених витрат на лікування.
Стосовно стягнення коштів у відшкодування шкоди, завданої знищенням майна, яке за твердженням потерпілої знаходилось у рюкзаку та було знищено обвинуваченою, на загальну суму 2150,00 грн. суд зазначає, що відсутні докази, що саме обвинуваченою завдано шкоди шляхом знищення зазначеного рюкзака та які саме речі у ньому знаходились, оскільки вміст рюкзака описаний зі слів самої потерпілої. Тому запит адвоката, зміст якого щодо вмісту рюкзака сформований зі слів самої потерпілої та довідка щодо вартості речей не є належними доказами та не підтверджують , що саме ці речі знаходились всередині рюкзака та що цей рюкзак був у потерпілої на час сутички.
Тому суд вважає, що у відшкодуванні шкоди, завданої знищенням рюкзака та його вмісту слід відмовити у зв`язку з недоведеністю зазначених позовних вимог під час судового розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень, суд вважає встановленим той факт, що потерпілій протиправними діями обвинуваченої спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілої в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, які потребували певного часу для відновлення; ушкодженнями здоров`я, поєднаного зі тимчасовою втратою працездатності, і необхідності відшукувати додаткові зусилля в зв`язку з лікуванням. При цьому потерпілою не доведено, що внаслідок дій обвинуваченої у неї виникли проблеми на роботі, в сімейному житті, оскільки як підтвердила потерпіла в судовому засіданні , вона працює на тій самій посаді, на тій самій роботі, є одруженою, її сімейний стан не змінився.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій суд вважає, недоведеним потерпілою розмір моральної шкоди у 50000,00 грн., але враховує факт завдання шкоди, характер та обсяг страждань потерпілої, завданих внаслідок отримання тілесних ушкоджень, а також ступінь вини обвинуваченої внаслідок якої потерпілій спричинено тілесні ушкодження.
При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілій протиправними діями обвинуваченої у розмірі 1000,00 гривень.
Стосовно стягнення з обвинуваченої заявлених потерпілою судових витрат, тобто витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 1000,00 грн., то оскільки в матеріалах справи відсутній відповідний договір про надання правничої допомоги, що суперечить вимогам ст. 137 ЦПК України, тому суд вважає, що в задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити.
Арешт на майно обвинуваченої ОСОБА_4 не накладався, судові витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 50, 65 , 66, 67,ч.2 ст. 125 КК України ; ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України; ст.ст. 85-87, 89,94, 100, 124, 128, 129, 368, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят гривень).
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 5611,27 грн. (п`ять тисяч шістсот одинадцять гривень двадцять сім копійок) .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча) гривень.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Металевий рожково-накидний ключ - повернути власнику ОСОБА_6 .
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1