ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2095/22 Справа № 203/2321/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2022 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 05 вересня 2022 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 173 670 ( сто сімдесят три тисячі шістсот сімдесят) гривень.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 обгрунтовано обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому розуміючи тяжкість покарання обвинувачений може переховуватись від суду, скоїти інше кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, тимчасово проживає у м.Дніпро, є внутрішньо переміщеною особою.

Суд першої інстанції зробив висновок, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не буде достатнім, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2022 року та визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49 620 (сорок девять тисяч шістсот двадцять) гривень.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що розмір застави, визначений судом першої інстанції, не обгрунтовується збитками у кримінальному провадженні, не відповідає матеріальному положенню обвинуваченого.
Зазначає, що застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , буде достатньою мірою гарантувати виконання покладених на обвинуваченого обовязків, передбачених ст. 194 КПК України.
Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту ОСОБА_7 та залишити ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2022 року без змін.
Прокурор зазначив, що судом першої інстанції було зроблено правильний висновок, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до восьми років.
Прокурор зазначив, що ОСОБА_7 скоїв інкриміновані йому злочини у період іспитового строку, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, дружину та бабусю, а тому обвинувачений може скоїти інші кримінальні правопорушення з метою матеріального збагачення, для забезпечення власної життєдіяльності та утримання родини.
Прокурор вказав, що обвинувачений тимчасово проживає у м.Дніпро, є внутрішньо переміщеною особою, винаймає квартиру, яка, відповідно до договору оренди не належить орендодавцю, та мало місце порушення останнім покладених на нього обовязків, які були покладені на обвинуваченого при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Прокурор зазначив, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_7 обгрунтовано обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, і розуміючи невідворотність покарання за скоєнні кримінальні правопорушення, може вчинити спроби переховуватись від суду.
Прокурор наголосив, що враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень інкримінованих ОСОБА_7 , та встановлення фактів про те, що обвинувачений у минулому зловживав процесуальними правами та неодноразово не зявлявся до суду без поважних причин, зокрема за що був оголошений у розшук, розмір застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є виправданим, оскільки цього вимагають вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Жоден з учасників судового провадження не заявив клопотання про проведення судового засідання за участю сторін, тому апеляційна скарга розглянута без участі сторін.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів.

Відповідно ч. 3 ст.183 КПК України суд під час застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою має вирішити питання про необхідність визначення розміру застави.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави стосовно особи, обвинуваченої у скоєнні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника стосовно зменшення визначеного обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, оскільки визначений судом першої інстанції розмір застави в повній мірі узгоджується з вимогами і положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, що свідчить про законність прийнятого судом першої істанції рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Межі розміру застави залежать, зокрема, від ступеня тяжкості злочину, у скоєнні якого особа обвинувачується.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини наголошує на тому, що сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб позбавити особу, стосовно якої застосовано заставу, бажання переховуватися чи будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які належить врахувати при визначні розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан обвинуваченого; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу обвинуваченого; 7) встановлені ризики, передбачених ст. 177 КПК України; 8) професійне середовище обвинуваченого; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її викоання, а також за певних обставин й шкода, завдана кримінальним правопорушенням, тощо.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції врахував в повному обсязі ступінь тяжкості правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 , його особу, та матеріальне становище.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром застави, та зазначає, що застава у меншому розмірі не забезпечить запобігання ризикам і забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, виходячи з тяжкості та виду кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , відомостей про його особу, позиції Європейського суду з прав людини, є необхідною та достатньою для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 ПК України.

Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4