Справа № 152/786/20
Провадження №11-кп/801/494/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000248, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.07.2016. за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 березня 2022 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Лозова Жмеринського району Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , працюючого кухарем у ФОП « ОСОБА_10 », з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.
Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 березня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 6047 (шість тисяч сорок сім) гривень 68 копійок.
Вирішено питання про забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту майна, а також долю речових доказів.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_7 близько 5:30 години 16 липня 2016 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом марки «НОNDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Бар-Шаргород-Чапаєве» у напрямку села Чапаєве на ділянці автодороги 54 км + 170 м, поблизу міста Шаргород Вінницької області, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , що рухався у напрямку міста Бар. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла - ОСОБА_12 від отриманих травм помер у Шаргородській центральній районній лікарні.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми забитої рани та підшкірної гематоми в лобно-скроневій ділянці справа, підшкірної гематоми в ділянці повік правого ока, субдуральної гематоми над правою півкулею головного мозку об`ємом біля 300 мл, які утворились від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо 16 липня 2016 року. Закрита черепно мозкова травма у ОСОБА_12 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення і стоїть в причинному зв`язку із його смертю. Смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком-дислокацією головного мозку. При судово-токсикологічному дослідженні сечі та крові трупа ОСОБА_12 алкоголь не виявлено, що свідчить про те, що на момент смерті він знаходився у тверезому стані.
Відповідно до висновку експертизи технічного стану транспортного засобу, в робочій гальмівній системі та рульовому керуванні автомобіля «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_2 , несправностей, які б свідчили про можливість її непрацездатності до ДТП не виявлено.
Згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу, в робочій гальмівній системі та рульовому керуванні мотоцикла «НОNDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , несправностей, які б свідчили про можливість її непрацездатності до ДТП не виявлено.
Відповідно до висновку автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи, зіткнення автомобіля марки «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_2 та мотоцикла марки «НОNDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , сталося на проїзній частині автодороги «Бар-Шаргород-Чапаєве» на смузі руху у напрямку міста Бар, тобто на смузі руху автомобіля «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_2 . В ситуації, яка склалася, в діях водія мотоцикла «НОNDA», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається невідповідність дій вимогам п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, що причинили смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.
В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_9 ставиться питання про зміну вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 березня 2022 року в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.
Апеляційна скарга мотивовані тим, що при призначенні покарання суд не врахував особу обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував заподіяну майнову та моральну шкоду, він примирився з обвинуваченим та надав суду заяву про призначення покарання зі звільненням особи від його відбування з іспитовим строком.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку суду через істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить виключити обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок самостійної зміни у вироку дати вчинення злочину суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, досудове розслідування проводилось з порушенням правил підслідності, висновки суду щодо наявності обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння зроблені на підставі недопустимих доказів, а також призначене покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, є надто суворим.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційних скарг потерпілого та захисника обвинуваченого вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.
Потерпілий ОСОБА_9 підтримав доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просив змінити вирок суду в частині призначеного покарання через суворість. Пояснив, що він вибачив обвинуваченого, з часу дорожньо-транспортної пригоди пройшов тривалий проміжок часу.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи своєї апеляції та просили змінити вирок суду виключивши обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягають до задоволення, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з судового рішення, зазначені вимоги закону при постановленні вироку судом дотримані не в повній мірі, через що висновки суду, зокрема щодо фактичних обставин провадження (наявності обставини, що обтяжує відповідальність) та призначення покарання не є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги захисника про порушення правил підслідності під час досудового розслідування та здійснення його неуповноваженими слідчими суд вважає безпідставними через наступне.
За змістом ч.1 ст.218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено судом, кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_7 , вчинено на автодорозі Бар-Шаргород-Чапаєве на ділянці дороги 54 км + 170 м поблизу міста Шаргород Вінницької області, тобто в межах юрисдикції Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області.
Також установлено, що слідчим цього підрозділу ОСОБА_13 проведено огляд місця події (т.2, а.с.16-25), та ним же відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000248 (т.2, а.с.14). Цей же слідчий розпочав досудове розслідування.
Окрім наведеного за змістом п.1 ч.2 ст.39 КПК України Керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.
На виконання вищенаданих прав 29.07.2016. т.в.о. начальником слідчого управління ГУНП У Вінницькій області ОСОБА_14 винесено постанову про створення групи слідчих, де окрім слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_13 також включено слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_15 , та останній визначений старшим групи (т.2, а.с.157).
Включення до групи слідчих слідчого вищестоячого підрозділу не свідчить про зміну територіальної підслідності кримінального провадження, тому не є порушення кримінального процесуального закону.
Такими, що не ґрунтуються на законі, апеляційний суд вважає також доводи захисника про вихід суду за межі висунутого обвинувачення.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Матеріалами судового провадження встановлено, що в надісланому до суду обвинувальному акті зазначено дату вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення 16 серпня 2016 року (т.1, а.с.2-6), натомість у вироку суду зазначено дату вчинення злочину 16 липня 2016 року (т.2, а.с.134-138).
При цьому з доданого до обвинувального акту реєстру матерфіалів досудового розслідування (т.1, а.с.7) убачається, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 16.07.2016. (т.2, а.с.14), цього ж дня проведено огляд місця події (т.2, а.с.16-25). Факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_7 саме 16 липня 2016 року не оспорюється жодним з учасників провадження.
За наведених обставин зазначена в обвинувальному акті дата є очевидною опискою та зазначення вірної дати вчинення злочину судом у вироку не можна вважати виходом за межі висунутого обвинувачення.
Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, а саме перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення кримінального правопорушення, суд вважає їх обґрунтованими.
Як убачається з вироку, до таких висновків суд першої інстанції дійшов взявши до уваги показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , а також висновок №25 від 16.07.2016. щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та виписку з журналу реєстрації медичних оглядів осіб.
В цій частині апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.404 КПК України повторно досліджено письмові докази з метою встановлення обставин правопорушення та суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння визнається судом обставиною, яка обтяжує покарання.
За змістом п.4 ч.1 ст.91 та ст.94 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому суд за своїм внутрішнім переконанням оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 встановлено порядок проведення такого огляду в медичних закладах, за яким за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. Кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Як убачається з наданого стороною обвинувачення висновку №25 від 17.07.2016 (т.2 а.с.26), останній надано без попереднього складання акту та в нього не зазначено референтні значення (промілле) виявленого алкоголю. Не містить таких даних і виписка з журналу обліку осіб (т.2 а.с.124-125).
З наведених підстав такий висновок слід вважати недійсним.
Щодо показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , суд зазначає, що згадані свідки під час судового провадження в суді першої інстанції дійсно надавали показання про те, що як обвинувачений, так і потерпілий, на їх думку перебували в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони відчували запах алкоголю. Проте такі показання є виключно припущенням свідків, оскільки відповідно до висновку експерта від 16.08.2016 за №58 при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_12 алкоголь не виявлено, що свідчить про те, що на момент смерті він знаходився в тверезому стані (т.2, а.с.64-68). Зазначені обставини свідчать про те, що потерпілий у всякому випадку не перебував в стані сп`яніння.
За таких обставин суду слід було критично оцінити показання свідків та врахувати, що відповідно до ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
У зв`язку з викладеним апеляційний суд вважає недоведеним перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, через що зазначена обставина підлягає виключенню з обвинувачення а також як обставина, що обтяжує покарання.
Стосовно доводів апеляційних скарг потерпілого та захисника в частині суворості призначеного покарання суд зазначає, що відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
Таким чином на переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Так, ч.1 ст.75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.
З вироку убачається, що судом визнано обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання щире каяття та наявність такої обставини учасниками провадження не оспорюється.
Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання. Також він одружений, має на утриманні дружину, яка перебуває в стані вагітності. ОСОБА_7 працює кухарем в ФОП « ОСОБА_10 ».
Відповідно до досудової доповіді, складеної Жмеринським районним сектором №2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, встановлено середні ризики повторного вчинення кримінальних правопорушень та небезпеки для суспільства та виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства за умови покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення дають суду підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Окрім цього звільняючи особу від відбування покарання з іспитовим строком, на ОСОБА_7 необхідно покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України. Покладення на обвинуваченого обов`язків, які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, в повній мірі здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 березня 2022 року у кримінальному провадженні №0000248, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2016. по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України змінити через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
З мотивувальної частини вироку виключити обставину яка обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробаці;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: