Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/131/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оситна, Новомиргородського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, маючого середню-спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 04.12.2020 р. вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту, вирок набрав законної сили 13.04.2021 р.,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2020 року у виді трьох місяців арешту, більш суворим, призначеним цим вироком ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 121228 гривень 19 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 1000000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів.

За участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 01.11.2020 р. близько о 00 год. 10 хв., більш точного часу судом не встановлено, перебуваючи поруч багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 помітив, як з одного з під`їздів вказаного житлового будинку вийшла раніше йому незнайома ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після відпочинку у друзів направлялася додому.
В цей момент, у ОСОБА_12 на ґрунті сексуального потягу та бажання задоволення своєї статевої пристрасті із трупом, виник злочинний умисел, спрямований на вбивство потерпілої.
З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_12 почав слідувати за потерпілою ОСОБА_11 , підшукуючи при цьому малолюдне місце для втілення свого злочинного наміру. Пройшовши, через подвір`я будинків, які розташовані по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , ОСОБА_12 з метою реалізації раніше запланованого злочинного наміру на вбивство потерпілої ОСОБА_11 з метою задоволення статевої пристрасті із трупом, на частково огороджену територію колишнього цукрового заводу, що розташований між вул. Кондратюка та вул. Європейська в м. Мала Виска, Кіровоградської області.
Після чого, ОСОБА_12 з метою полегшення вчинення злочину, підняв з землі фрагмент цеглини та реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, пересвідчившись, що його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами вийшов через відсутню частину огорожі на алею, по якій в той момент рухалась потерпіла ОСОБА_11 та підійшовши до неї, з метою подолання опору потерпілої, застосував фізичне насильство, шляхом нанесення їй двох ударів зазначеним фрагментом цеглини в ділянку голови, від яких остання впала на землю та почала кликати на допомогу, після чого, ОСОБА_12 наніс ще один удар потерпілій ОСОБА_11 зазначеним фрагментом цеглини в ділянку голови та обхопивши потерпілу за шию двома руками приклавши фізичних зусиль став насильно душити останню, доки вона не втратила свідомість.
В подальшому, ОСОБА_12 затягнув потерпілу ОСОБА_11 за паркан вищевказаної території, та виявивши відсутність мобільного телефону потерпілої повернувся на вищевказану алею, де зустрівся з раніше невідомим чоловіком, який слідував тротуаром в напрямку бару «Шанхай», розташованого в м. Мала Виска. Побоюючись, що його злочинні дії будуть викриті, ОСОБА_12 зімітував ніби направляється вздовж тротуару та зрозумівши, що невідомий чоловік не помітив його злочинних дій та пройшов за територію колишнього цукрового заводу, ОСОБА_12 підійнявши з землі мобільний телефон належний потерпілій, зігнув його навпіл та викинув на території колишнього цукрового заводу. Після чого, повернувся до місця, де раніше залишив потерпілу ОСОБА_11 , яка в той момент прийшовши до тями почала хрипіти та чинити опір. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу у вигляді умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з метою задовольнити статеву пристрасть із трупом, ОСОБА_12 бажаючи злочинного результату у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_11 , двома руками здавив шию останньої. В подальшому, відчувши фізичну втому та оніміння рук ОСОБА_12 коліном лівої ноги приклавши фізичних зусиль продовжив силоміць давити на шию потерпілої ОСОБА_11 , внаслідок чого остання через короткий проміжок часу померла на місці події.
Своїми злочинними діями, ОСОБА_12 спричинив потерпілій ОСОБА_11 відповідно до висновку судово-медичного експерта № 136 від 28.12.20 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепної травми: синця в ділянці верхньої повіки правого ока, садна перенісся, забійної рани правої лобної ділянки голови, забійної рани потиличної ділянки голови, крововиливу в м`які тканини голови відповідно до ран на шкірі, перелому кісток склепіння черепу з переходом на його основу в ділянці передньої черепної ямки справа, закритої тупої травми органів шиї: крововиливу в м`які тканини шиї на рівні нижньої третини щитоподібного хряща зліва та крововиливу в ділянці з`єднання лівого ріжка під`язикової кістки з тілом, які відповідно до правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затвердженні наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року п.2.1.2, п. 2.1.3 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а також тілесні ушкодження у вигляді садна ділянки правого надпліччя; синця в ділянці підборіддя справа та в центрі, які відповідно до правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затвердженні наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року п.2.3.2, п. 2.3.5 мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_11 настала від отриманих ушкоджень у вигляді закритої тупої травми органів шиї: крововилив в м`які тканини шиї на рівні нижньої третини щитоподібного хряща зліва та крововилив в ділянці з`єднання лівого ріжка під`язикової кістки з тілом.
Пересвідчившись у смерті потерпілої, ОСОБА_12 реалізуючи злочинний намір направлений на задоволення статевої пристрасті із трупом ОСОБА_11 , стягнув з потерпілої джинси та нижню білизну та вступив з останньою в статеві зносини, шляхом вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій.
Після чого, ОСОБА_12 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою уникнення кримінальної відповідальності, приховав тіло ОСОБА_11 зануривши його в нечистоти вигрібної ями вбиральні, розташованої на вищевказаній території, та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Таким чином, ОСОБА_12 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, поєднане із зґвалтуванням, тобто кримінальне правопорушення передбачене п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України.

В поданих апеляційних скаргах прокурор та потерпіла ОСОБА_8 , які є аналогічними за змістом та вимогами, просять оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним та засудити за п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України призначивши покарання у виді довічного позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість, з наступних підстав.

Вчинений обвинуваченим злочин направлений проти статевої свободи та статевої недоторканості потерпілої становить собою велику суспільну небезпеку, характеризується виключною аморальністю та цинічністю дій винного.

Характер умисних дій обвинуваченого відносно потерпілої ОСОБА_11 , послідовність і інтенсивність їх вчинення, кількість нанесених тілесних ушкоджень, за конкретних обставин, на думку апелянтів , поза сумнівом свідчить, що ОСОБА_9 за конкретних обставин подій усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки - умисне протиправне позбавлення життя іншої людини і бажав настання таких наслідків - смерть ОСОБА_11 .

Обставина усвідомлення ОСОБА_9 своїх дій та можливість керування ними під час вчинення вбивства підтверджена висновком судово-психіатричної експертизи №7 від 27.01.2021 відповідно до якого останній був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З аналізу досліджених письмових матеріалів кримінального провадження, допиту обвинуваченого встановлено, що того дня він слідкував і за іншою молодою дівчиною, яка могла стати жертвою вчинення кримінального правопорушення, також під час свого допиту обвинувачений пояснював, що у нього з 2014-2015 року виникли бажання щодо задоволення статевої пристрасті із трупом, тобто вказані обставини значно підвищують суспільно небезпечний характер дій обвинуваченого.

Проте місцевий суд під час призначення покарання достатньою мірою не врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії особливо тяжкого, ставлення ОСОБА_9 до вчиненого злочину, думку потерпілої.

Зокрема, судом не в повному обсязі враховано обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину, що свідчать про підвищену суспільну небезпечність, оскільки, як зазначено у вироку, він заради задоволення власних статевих пристрастей вчинив умисне вбивство молодої дівчини.

Необхідність застосування довічного позбавлення волі обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність та виключно небезпечністю винної особи.

ОСОБА_9 до затримання не працював, на утриманні дітей не має, не одружений, має постійне місце мешкання, характеризується за місцем реєстрації з посередньої сторони, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №7 від виявляв раніше і виявляє на теперішній час змішаний розлад особистості, проте може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також, прокурор звертає увагу суду на те, що ОСОБА_9 будучи молодою, маючу значну перевагу у фізичній силі, працездатною людиною, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально, шляхом нанесення ударів та здавлення органів дихання холоднокровно вбив молоду дівчину, яка не створювала для нього ніякої небезпеки, не чинила щодо нього протиправних дій. Вбиваючи потерпілу, обвинувачений ОСОБА_9 діяв зухвало, нехтуючи загальнолюдськими цінностями, поставив життя потерпілої нижче від своїх бажань, а після вбивства ще й зґвалтував потерпілу та намагався приховати сліди своїх протиправних дій.

Крім того, прокурор просить врахувати той факт, що ОСОБА_9 жорстоко та безжально вбив потерпілу задля задоволення своїх статевих пристрастей. За таких обставин сторона обвинувачення вважає, що виправлення та перевиховання засудженого можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у виді довічного позбавлення волі. Таке покарання відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображатиме співмірність злочину та кари.

Отже за таких обставин неможливо застосовувати до ОСОБА_9 позбавлення волі на певний строк, оскільки воно не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, не відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання встановленим ст. 2 КПК України.

Крім того, потерпіла зазначає, що своїми протиправними діями обвинувачений завдав їй моральних страждань, безповоротна втрата доньки має триваючий характер, ця втрата є для неї непоправною та її життя вже ніколи не буде таким, як раніше.

Таким чином, покарання призначене обвинуваченому не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та потерпілої, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши за клопотанням сторони обвинувачення матеріали кримінального провадження, які стосуються особи обвинуваченого, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду не входить в обговорення доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій за п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України, та вважає, що суд першої інстанції дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 та правильно кваліфікував його дії п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, поєднане із зґвалтуванням.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення. Відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначено в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої, судом першої інстанції під час призначення покарання не достатньо враховано особу обвинуваченого в наслідок чого не неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Призначене покарання хоч і не виходить за межі, встановлені статтею кримінального закону, але не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим в наслідок м`якості.

До таких висновків колегія суддів приходить, зважаючи на наступні обставини.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Відповідно до ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 дійшов обґрунтованого висновку щодо його виду, проте висновок суду про його розмір є неправильним. На думку колегії суддів, призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Відтак, колегія суддів, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, у відповідності до ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вчинений обвинуваченим ОСОБА_12 злочин відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, умисний, направлений проти життя особи, наслідком якого стали невідворотні наслідки смерть людини. Як особа, ОСОБА_12 за місцем проживання характеризується посередньо, осудний, знаходиться на обліку в лікаря психіатра, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, раніше судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Крім того, колегія суддів враховує те, що вчинений обвинуваченим злочин направлений проти життя особи з метою задоволення власних статевих бажань. Характер його умисних дій послідовність і інтенсивність їх вчинення, кількість нанесених тілесних ушкоджень, об`єктивно свідчать, що він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, діяв зухвало, нехтуючи загальнолюдськими цінностями. Позбавивши життя потерпілої зґвалтував її та намагався приховати сліди своїх протиправних дій.

Також колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_9 до затримання не працював, на утриманні дітей не має, не одружений, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №7 від 27.01.2020 виявляв раніше і виявляє на теперішній час змішаний розлад особистості, проте може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Колегія суддів, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким в результаті якого особу позбавлено життя, яке поєднане із зґвалтуванням. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає необхідним призначити максимальне покарання в межах санкції п. 10, ч.2 ст. 115 КК України та з урахуванням вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2020 р., призначити покарання із застосуванням ч. 4 ст.70 КК України, остаточно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_9 довічного позбавлення волі колегія суддів, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

За вказаних обставин, колегія судів приходить до переконання, що покарання у виді довічного позбавлення волі обвинуваченого, відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відтак, апеляційні скарги підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання із ухваленням в цій частині нового вироку.
На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_9 , в частині призначення йому покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2020 року у виді трьох місяців арешту, більш суворим, призначеним цим вироком ОСОБА_9 визначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4