КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/4415/19 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2710/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

12 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28.06.2022,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.06.2022 обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 серпня 2022 року, включно.
Визначено обвинуваченому ОСОБА_8 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 гривень, з покладенням у разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України обов`язків: не відлучатися із населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; прибувати до суду за першою вимогою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції враховуючи, дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали наявний ризик його ухилення від суду, відсутність будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою, з метою запобігти ризикам, дійшов висновку про необхідність продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки менш суворий запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Окрім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України, у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, майнового стану обвинуваченого, дійшов висновку за необхідне визначити розмір застави, який буде гарантією виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції,захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28.06.2022 просить її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відновити дію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2022.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що попередньою ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено строк дії запобіжного заходу до 01 серпня 2022 року, а тому, на переконання апелянта, правових підстав для ініціювання 28 червня 2022 року, тобто менше як за місяць від дати прийняття попередньої ухвали суду розгляду питання доцільності подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, за відсутності клопотання прокурора, суд першої інстанції не мав. Захисник з посиланням на зміст ч. 5 ст. 201 КПК України, зазначає, що оскільки цією нормою передбачено право суду залишати без розгляду клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, то відповідно, захисник вважає, що судом в порядку ст.331 КПК України вирішення питання про доцільність тримання особи під вартою не може вирішуватись не тільки менше за місяць після постановлення попередньої ухвали, а й до спливу строку дії попередньої ухвали. На думку захисника, продовження обвинуваченому строку тримання під вартою до спливу строку дії попереднього судового рішення, змінює порядок його виконання, що не передбачено чинним КПК України. Таким чином, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з істотними порушеннями норм КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для її скасування судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скаргазахисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2, 3, 4 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.186; ст.348 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.06.2022 обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 серпня 2022 року, включно, а також визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 гривень, з покладенням у разі внесення застави, повних обов`язків, на підставі ч.5 ст.194 КПК України.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Прирозгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, дані про його особу, відсутність будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою,та обґрунтовано встановив, що на даний час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, при цьому наявність у обвинуваченого місця проживання, у своїй сукупності з усіма наведеними та врахованими обставинами не зменшують його існування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Встановлені судом першої інстанції ризики, передбачені ст. 177 КПК України захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що розгляд питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою здійснювався менш як за місяць від дати прийняття попередньої ухвали суду та без клопотання прокурора, що є істотним порушенням вимог КПК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою судом першої інстанції здійснювався на стадії судового розгляду кримінального провадження, в порядку ч.3 ст. 331 КПК України, яка зобов`язує суд незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Те, що обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою майже за місяць до закінчення строку дії попередньої ухвали, жодним чином не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали суду, оскільки положеннями чинного кримінального процесуального закону, передбачено, що суд, має вирішити питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченомудо спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому часових обмежень щодо конкретного строку за який суд має розглянути це питання до спливу двомісячного строку кримінальний процесуальний закон не встановлює.
Не можуть свідчити про допущені судом першої інстанції порушення вимог КПК України при продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу і посилання захисника на норми ч. 5 ст. 201 КПК України, адже, наведеними вимогами закону передбачено лише право, а не обов`язок суду залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про відмову у зміні запобіжного заходу, при цьому законом визначено умову для залишення такого клопотання без розгляду, а саме, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.
Відтак, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28.06.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 серпня 2022 року включно та визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 гривень, з покладенням у разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України обов`язків: не відлучатися із населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; прибувати до суду за першою вимогою без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_4