Справа № 201/2418/22
Провадження № 1-кс/201/713/2022
УХВАЛА
Іменем України

27 квітня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 , за участю прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , користувача автомобіля, щодо якого вирішується питання про арешт, ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000329 від 21.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Суть клопотання.
Прокурор після усунення недоліків звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки ВАЗ моделі 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію та ключі від нього, які були вилучені слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області 21.04.2022 в ході обшуку за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, біля буд. 19.

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилався на необхідність з`ясувати обставини, що мають значення для кримінального провадження, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та збереження речових доказів.

Позиції сторін.
Прокурор в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали, просили його задовольнити.

ОСОБА_4 повідомив, що він не має відношення до скоєного злочину, оскільки він працює таксистом і осіб, у яких знайдені наркотичні засоби, у той час за їх замовленням він перевозив в м. Дніпро з м. Перещепине, а тому просив у задоволенні клопотання відмовити і повернути автомобіль.

Процесуальні питання.
Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання та додані до нього документи, приходить до наступного висновку.

Норми КПК України, які застосовуються при вирішенні клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів після його надходження до суду.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем (слідчим, прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлені слідчим суддею обставини.
Як свідчать матеріали клопотання, в провадженні слідчого відділення ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000329 від 21.04.2022р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до ЧЧ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт співробітника поліції про те, що 21.04.2022 приблизно о 12.15 год., біля буд. 19 по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпрі, було зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у яких було виявлено сліппакети з невідомою речовиною, схожою на наркотичну, яку останні зберігали при собі з метою збутут. В подальшому на місце події було викликано СОГ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

21.04.2022 року слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_6 . Під час затримання за участю адвоката та двох понятих яким було роз`яснено їх права та обов`язки було проведено особистий обшук ОСОБА_6 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон моделі «Redmi 9» (імеі: НОМЕР_2 , імеі: НОМЕР_3 ), світло синього кольору у чохлі чорно-білого кольору котрий було поміщено до спец. пакету № 7196533; 1 сліп-пакет в якому мається дві колби з наркотичною речовиною метамфетамін, поміщено до спец. пакет № 7196326; сліп-пакет в якому мається 10 згортків з речовиною рослинного походження, зеленого кольору поміщено до спец. пакетів №7196325, № 7196251; 2 сліп-пакет в котрих маються по 4 колби з наркотичною речовиною метамфетамін, поміщено до спец. пакету № 7196250; сліп-пакет в якому мається 10 колб з наркотичною речовиною метамфетамін поміщено до спец. пакетів № ЕХР0202019; сліп-пакет, в якому мається 10 колб з наркотичною речовиною метамфетамін поміщено до спец. пакетів № 7196249; сліп-пакет, в якому мається 4 колб з наркотичною речовиною метамфетамін поміщено до спец. пакетів № 7196535; 2 сліди пальців рук на 2 липких стрічках поміщено до паперового конверту.

Все вищеперераховане було опечатано та вилучено до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області і постановою від 21.04.2022 року вилучене майно визнано речовими доказами.

Висновки.
Прокурор в своєму клопотанні зазначає мету накладання арешту забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, що мають значення для кримінального провадження, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та збереження речових доказів.

При дослідженні матеріалів, доданих до клопотання, не встановлено достатніх підстав для накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ моделі 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію та ключі від нього.

Так, наркотичні засоби не були знайдені в автомобілі, а цей автомобіль використовує ОСОБА_4 для здійснення пасажирських перевезень як таксі. Автомобіль не був засобом (знаряддям) вчинення злочину.

Тому, в цій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ні з клопотання, ні з матеріалів, які його обґрунтовують, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не вбачається жодних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна (проведення експертиз, слідчих експериментів тощо).

Крім того, відомостей про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні в матеріалах клопотання відсутні. Він допитаний у якості свідка.

Таким чином відсутні підстави для накладення арешту на транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію та ключі від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

На даний час прокурором не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт транспортного засобу.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не надано доказів необхідності накладення такого арешту, а також відсутні ризики зазначені ст. 170 КПК України, тому зазначене клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1