Справа № 159/3076/22
Провадження № 1-кп/159/348/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
15 вересня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 27.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 2 ст. 309 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ковельського міськрайонного суду Волинської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 27.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 2 ст. 309 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовуючи це тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний обвинуваченому спливає 18.09.2022 року, однак ризики передбачені ст. 177 КПК України раніше вказані в ухвалі слідчого судді не зменшились, продовжують існувати.
Потерпіла підтримала клопотання прокурорки.
Обвинувачений заперечував проти продовження дії запобіжного заходу, просив суд відмовити у клопотанні прокурора.
Захисник обвинуваченого заперечував проти продовження дії запобіжного заходу, посилаючись на те, що прокуроркою не надані докази, що ризики, які враховувались слідчим суддею при обранні запобіжного заходу на даний час існують. Просив суд відмовити у клопотанні прокурорки, та зазстосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вислухавши думку учасників розгляду кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини рішення «Шалімов проти України» від 04.04.2010, заява №20808/02, п. 50, ECHR 2010, відповідно до якого «таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи» (див. справу «Лабіта проти Італії» (Labita v Italy) /ВП/, заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000ІV).
При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, свідчать такі обставини: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, обвинувачений не має постійного місця проживання, офіційно не працевлаштований, тобто не маючи стійких соціальних зв`язків, може вільно пересуватися територією України та, усвідомлюючи невідтворність покарання за вчинення інкримінованих тяжких злочинів, може переховуватись від органів досудового розслідування, суду, впливати на покази свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд зазначає, що вид запобіжного заходу, який необхідно застосовувати до обвинуваченого, не може оцінюватися виключно на підставі явки до суду і позитивної процесуальної поведінки обвинуваченого, а це слід робити з урахуванням низки відповідних обставин, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для зміни запобіжного заходу.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом (пп. «а» п.1ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
З урахуванням ст.ст.177-178, 331 КПК України та даних щодо особи обвинуваченого, враховуючи стадію судового розгляду, наявності ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та відсутність інших даних, які б вказували на зменшення, або відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, у зв`язку із чим суд вважає, що підстави для зміни запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого відсутні, тому за доцільне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 на строк, що не перевищує двох місяців, як того і вимагає Закон.
Керуючись ст.ст. 177, 331, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 309 КК України, у вигляді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 14 листопада 2022 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця тримання обвинуваченого.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення.

СуддяОСОБА_1