Справа № 305/1248/19
Номер провадження № 1-кп/305/78/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2022 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рахів матеріали кримінального провадження, внесеного 22.11.2017 до ЄРДР за № 0000234 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою,

одруженого, має на утриманні трьох дітей, директора ТзОВ "Георан",

військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 01.03.2006 року, директор ТзОВ "Георан", здійснює діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, відповідно до кваліфікаційного сертифіката № 001775 від 30.01.2013 є сертифікованим інженером-землевпорядником, що має право здійснювати зазначений вид діяльності, тобто особа, яка не є державним службовцем, посадовою особою місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням послуг. Відповідно до ст. 66-68 Закону України "Про землеустрій" інженеру-землевпоряднику, який склав кваліфікаційний іспит, видається кваліфікаційний сертифікат, що підтверджує відповідність інженера-землевпорядника кваліфікаційним вимогам та його спроможність самостійно складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель, виконувати топографічно-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель, перевіряти якість ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою. Особи, винні в порушенні законодавства у сфері землеустрою, несуть відповідальність згідно із законом. Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" визначено перелік документів, які обов`язково включають в себе проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, серед них матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки) та кадастровий план земельної ділянки. Частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (затверджених Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 в редакції від 20.09.2013) п. 3.22 у районах садибної забудови при потребі, слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються проїзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Пунктом 3.25* визначено, що протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. Згідно з висновками судової земельно-технічної експертизи №8915 та №9849 Закарпатського відділення НДІСЕ встановлено, що земельна ділянка виділена рішенням Богданської сільської ради №495 від 27.11.2013 площею 0,004 га під будівництво житлового будинку ОСОБА_6 накладається площею 0,0321 га на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 , згідно площі земельної ділянки, вказаної у господарській книзі, 0,07 га та протоколу зборів №2 уповноважених колгоспників від 07.04.1970. В`їзд до земельної ділянки ОСОБА_6 площею 0,04 га можливо встановити виключно через земельні ділянки суміжних землевласників або землекористувачів, межа між даними земельними ділянками проходить від лінії забудови житлового будинку ОСОБА_7 . Керуючись вказаними нормативно-правовими актами у своїй діяльності ОСОБА_4 будучи інженером-землевпорядником, що має право здійснювати діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії відповідно до кваліфікаційного сертифіката №001775 від 30.01.2013, тобто особою, яка не є державним службовцем, посадовою особою органу місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, несучи персональну відповідальність за складання документації із землеустрою та внесення до неї відомостей, в порушенням вимог ст. 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 116 Земельного кодексу України у невстановлений досудовим розслідуванням час та день, в період з 02 червня 2014 року по 16 липня 2014 року, за місцем здійснення професійної діяльності на території Рахівського району, після здійснення обмірів на місцевості, впевнившись, що земельна ділянка запланована до відведення у власність ОСОБА_6 не має під`їзду, який передбачений ДБН 360-92**, огороджена, умисно склав підроблений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6 для будівництв і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 та вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів, які є обов`язковими складовими проекту, матеріалів геодезичних вишукувань та кадастрового плану земельної ділянки про наявність під`їзду до земельної ділянки, що запланована до відведення, шириною 3,04 м достовірно знаючи, що під`їзд до земельної ділянки відсутній та зазначив суміжним землекористувачем релігійну громаду Греко-Католицької церкви, що дало можливість не враховувати інтереси фактичного землекористувача земельної ділянки ОСОБА_7 , після чого передав зазначений завідомо підроблений документ ОСОБА_6 для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, внаслідок чого було незаконно сформовано земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер :11:001:0016, а проект землеустрою направлено на затвердження сесією Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

Вказані вище дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковано за ч. 2 ст. 358 КК України, як складання та видача особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права.

Обвинувачений ОСОБА_4 06.05.2022 надав суду клопотання, в якому просить звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження підтримав та просить таке задовольнити. Наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків даності йому зрозумілі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив звільнити ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 358 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив.

Суд роз`яснив ОСОБА_4 , про те, що звільнення від відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 358 КК України є кримінальним проступком, за який редакцією даної статті, яка була чинною на час вчинення правопорушення, було встановлено покарання у виді штрафу до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк від трьох до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23.12.2005 року визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, яка вчинила злочин, установлених законодавством обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК у порядку встановленому КПК.

Пунктом 2 вище зазначеної постанови передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися (незалежно від того, надійшла справа з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком), що діяння, яке постановлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його скоєнні, а такою, що наявні умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне рішення. Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Пунктом 8 вище зазначеної постанови чітко визначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухиляється від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, обвинувачений від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення не зупинявся та не переривався.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суд враховує відомості про особу обвинуваченого, а також те, що він скоїв кримінальне правопорушення в період з 02 червня 2014 року по 16 липня 2014 року, тобто з моменту його скоєння минуло понад сім років, строк притягнення до відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України складає три роки, обставини, передбачені ч.ч. 2 та 3 ст. 49 КК України не встановлені, згоду ОСОБА_4 , а тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, а провадження у справі закрити.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Аналізуючи вказану вище норму КПК України слід прийти до висновку, що вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить нормам закону.

Отже, враховуючи, що суд закриває провадження у даній справі, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, тому цивільний позов, заявлений ОСОБА_7 про стягнення 49682,80 гривні матеріальної шкоди та 18270 гривні моральної шкоди, а всього на загальну суму 67952,80 гривні, слід залишити без розгляду.

Згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

У відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжний захід не обирався.

На підставі ст. 49 КК України, керуючись ст.ст. 129, 284, 314, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 КК України та закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 від 22.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, закрити.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_4 67952,80 гривні матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1