ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 688/2580/21

Провадження № 11-кп/4820/507/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 28 квітня 2021 року за № 0000221 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за апеляційними скаргами заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури, представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2022 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хутір Шепетівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина Російської Федерації, з середньою освітою, одруженого, не працюючого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 4300 грн. 97 коп. та моральну шкоду в сумі 215 грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 4515 грн. 35 коп. та моральну шкоду в сумі 46 784 грн. 95 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 2059 грн. 44 коп.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль марки «Renault», моделі «Clio», д.н.з. НОМЕР_1 , за ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2021 року.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 28 квітня 2021 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Renault» моделі «Clio», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_12 , та перебуваючи навпроти консультативно-діагнозтичної поліклініки КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня», яка розташована за адресою: вул. В.Котика, 85 в м. Шепетівка, маючи намір на вищевказаному автомобілі здійснити рух заднім ходом під час виїзду від правого узбіччя дороги в напрямку перехрестя вулиць Української, Островського та В.Котика, всупереч вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, діючи недбало, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху або загрози життю та здоров`ю громадян, розпочав рух автомобіля заднім ходом, в результаті чого здійснив наїзд задньою лівою частиною керованого ним автомобіля на потерпілу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, вийшовши з території поліклініки КНП переходила проїжджу частину дороги навпроти аптеки АВК «Фарм» позаду вищевказаного автомобіля.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив пункти: 1.5, 2.3(б), 10.1, 10.9, 12.3, Правил дорожнього руху України, які вимагають:

п. 1.5. - дії або бездiяльнiсть учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.1. - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.9 - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб;

п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої стегнової кістки, що за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий, який призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Акцентує увагу, що суд першої інстанції звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_7 й від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_13 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання та визначення розміру моральної шкоди скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі. Вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Звертає увагу на не врахування судом першої інстанції обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Крім того, просить позовні вимоги потерпілої в частині стягнення моральної шкоди задовольнити в повному обсязі, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій суд першої інстанції у повній мірі не врахував характер та тривалість заподіяних їй фізичних та моральних страждань пов`язаних з лікуванням, обмеженість у вільному пересуванні та потребі сторонньої допомоги, догляду, неможливістю реалізації загально-соціальних, побутових та професійних можливостей, порушенням звичного способу життя.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 , у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та мають істотні суперечності, а кримінальне провадження розглянуто з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.

На його думку, суд ухвалив обвинувальний вирок виключно на суперечливих доказах, яким належної правової оцінки не дав, залишивши поза увагою, що швидкість транспортного засобу, яким керував ОСОБА_7 не була встановлена.

Акцентує, що у матеріалах досудового розслідування не було встановлено місця зіткнення, як і не встановлено будь-яких зовнішніх пошкоджень або слідів на автомобілі, керування яким здійснював обвинувачений, що свідчить про відсутність контакту автомобіля із потерпілою.

Окрім того звертає увагу, що згідно висновку судового медичного експерта, тілесне ушкодження у потерпілої могло утворитися від дії тупого твердого предмету, або при падінні об такі, що виключає контакт потерпілої із транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду про зміст оскаржуваного судового рішення з коротким викладом вимог апеляційної скарги, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, кожен свої зокрема, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, представника потерпілої ? задоволенню частково, а захисника обвинуваченого ? задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Як правильно встановлено судом першої інстанції за обставин, зазначених вище, ОСОБА_7 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В процесі судового та апеляційних розглядів обвинувачений ОСОБА_7 ствердив обставини керування транспортним засобом за його участі, падіння потерпілої після руху його автомобіля по вулиці В. Котика,85 в м. Шепетівка Хмельницької області, можливе отримання нею тілесних ушкоджень в результаті такого падіння, однак викладав свою версію подій.

Аналогічними показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 стверджуються обставини дорожньо-транспортної пригоди 28 квітня 2021 року у м. Шепетівка по вулиці В. Котика за участю транспортного засобу «Renault Clio» під керуванням обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_17 , які прямо вказали на обвинуваченого, як на особу, яка скоїла наїзд на потерпілу транспортним засобом рухаюсь заднім ходом.

Факт дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_7 , падіння в результаті потерпілої ОСОБА_17 ствердила і свідок ОСОБА_18 в процесі судового розгляду.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними протоколу огляду місця події зі схемою та фототаблицею до нього, які він скріпив своїм підписом, не висуваючи жодних скарг і заперечень, та з яких вбачається, що 28 квітня 2021 року близько 09 год. 30 хв. зі сторони вул. В. Котика в напрямку вул. Українська, ліворуч, на краю дороги, виявлено автомобіль марки «Renault Clio», д.н.з. НОМЕР_1 , який встановлений передньою частиною в напрямку початку вул. В. Котика в м. Шепетівка (а.м.п. 15-28, т. 1).

Із змісту протоколу проведення слідчого експерименту стверджується, що ОСОБА_7 в присутності захисника та понятих, із застосуванням фотозйомки, без жодного тиску та примусу, в деталях вказав місце, де був припаркований його транспортний засіб, та де перебував пішохід ОСОБА_9 , коли він рушив із місця стоянки, тобто саме в тому місці, де потерпіла отримала тілесні ушкодження (а.м.п.75-87, т. 1).

Із протоколів проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 вбачається, що останні ствердили обставини наїзду на потерпілу ОСОБА_9 автомобілем «Renault Clio», р/н НОМЕР_1 , тобто автомобілем керування яким здійснював обвинувачений (а.м.п. 50-64, 69-72, т. 1).

Із даних висновку експерта № СЕ-19/123-21/3376-ІТ від 08.06.2021 року вбачається, що транспортний засіб «Renault Clio», р/н НОМЕР_1 , його рульова та гальмівна система перебували в працездатному стані та виконували свої конструктивні функції, зберігаючи значення параметрів в межах, заданих нормативно-технічною документацією. Ознак, які б свідчили про непрацездатність чи відмову досліджуваних систем, як на момент огляду, так і до моменту дорожньо-транспортної пригоди, не встановлено (а.м.п. 108-113, т. 1).

Даними висновку експерта № 211 від 29.06.2021 року стверджується, що потерпілій ОСОБА_9 було спричинене тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої стегнової кістки. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмета або при падінні та ударі об такі. Могло виникнути внаслідок наїзду автомобіля з подальшим падінням потерпілої зовнішньою поверхнею лівого стегна на тупу тверду поверхню і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (а.м.п. 118-119, т. 1).

Показаннями експерта ОСОБА_19 , наданими в суді першої інстанції, підтверджується визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , які відносяться до середнього ступеня тяжкості, та механізму їх утворення у результаті дорожньо-траснпортної пригоди.

Із змісту довідки КнП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» № 20/642 від 30.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з діагнозом: перелом шийки лівого стегна зі зміщенням (а.м.п. 126, т. 1).

Висновком експерта № СЕ-19/123-21/5269-ІТ від 27.07.2021 року стверджується, що водій автомобіля «Renault Clio» ОСОБА_7 , до моменту початку та безпосередньо під час руху заднім ходом, повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1, 10.9 ПДР України. З технічної точки зору, при заданих обставинах пригоди, за наявності можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 , у водія ОСОБА_7 забезпечувалась виконанням водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1 ПДР України (а.м.п. 149-149, т. 1).

Згідно із висновку експерта № 297 (додатковий) від 06.08.2021 року вбачається, що первинний контакт бампера автомобіля «Renault Clio», що рухався заднім ходом зі швидкістю 5 км/год, міг відбутися з правою боковою частиною тіла ОСОБА_9 , яка перебувала у вертикальному положенні, без утворення тілесних ушкоджень на правій боковій поверхні тіла за умови, що потерпіла на момент ДТП була одягнена у теплий одяг (а.м.п. 171-172, т. 1).

Проаналізувавши названі висновки експертів в сукупності з іншими дослідженими доказами, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що виявленні у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження були спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки вказані висновки повністю узгоджуються з показаннями свідків, які прямо вказали на обвинуваченого ОСОБА_7 , як на особу, яка керуючи транспортним засобом, рухаючись заднім ходом здійснила наїзд на потерпілому, наслідком якого стало отримання нею тілесних ушкоджень.

В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , показання яких є послідовними та повністю узгоджуються, як між собою так і з даними висновків судових експертиз, що особою, яка допустила наїзд на ОСОБА_9 є обвинувачений, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження.

У зв`язку з цим підстав вважати, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оговорюють обвинуваченого, у колегії суддів не має.

Більше того, вказані твердження названих свідків повністю узгоджуються з вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту, що обвинувачення останнього ґрунтується виключно на суперечливих показаннях свідків в процесі судового розгляду. Оскільки його вина у вчиненні злочину доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, які підтверджують показання вищеназваних свідків та спростовують твердження обвинуваченого і його захисника.

Оголошена ОСОБА_7 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Отже, доводи сторони захисту про наявність істотних суперечностей у наведених доказах є необґрунтованими.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано, такі твердження ґрунтуються виключно на міркуваннях та припущеннях самого ОСОБА_7 та його захисника, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів поліції та суду в упередженості, що не можна визнати допустимими доказами.

За таких обставин допустимих доказів, які б спростовували вищенаведені докази, в тому числі висновки експертиз, чи викликали сумніви у їх належності, та були б підставою для призначення криміналістичних досліджень, в тому числі повторних або додаткових, на чому наголошують захисник та обвинувачений, колегія суддів не знаходить і вважає вказані клопотання такими, що до задоволення не підлягають.

Як органами досудового розслідування так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Зокрема, призначено та проведено судово-медичні дослідження вказаних обставин, які доповнив та роз`яснив лікар судово-медичний експерт ОСОБА_19 в процесі судового розгляду і дав вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі захисника.

При цьому, колегія суддів вважає, що ряд питань щодо встановлення механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень на дослідженні яких наполягає захисник носять юридичний характер та знаходяться поза межами знань фахівців у галузі медицини та вирішені судом при ухвалені вироку.

Більше того, з огляду на те, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, у вчиненні якого визнаний винним ОСОБА_7 , характеризується необережною формою вини, отримання тілесних ушкоджень потерпілою чи то внаслідок падіння в результаті наїзду автомобіля чи внаслідок удару транспортним засобом жодним чином не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, в чому намагається переконати суд сторона захисту.

Не змінює факту вчинення злочину та не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого твердження сторони захисту, що оскільки на транспортному засобі не виявлено зовнішніх механічних пошкоджень або слідів, то це вказує на відсутність контакту автомобіля із потерпілою. Оскільки, враховуючи вік та антропологічні фізичні дані потерпілої, технічні характеристики транспортного засобу, силу удару, такі сліди могли і не залишитися.

При цьому вина обвинуваченого у скоєні дорожньо-транспортної пригоди стверджуються вищевказаними, здобутими органами досудового розслідування, дослідженими та перевіреними судом доказами у їх сукупності, в тому числі показаннями свідків, даними протоколів слідчих дій, висновками експерта, які підтверджують показання очевидців вчинення злочину та спростовують твердження обвинуваченого.

Є надуманими і твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування не встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди, оскільки таким є ділянка навпроти консультативно-діагнозтичної поліклініки КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» по вулиці В.Котика,85 в м. Шепетівка та ні обвинуваченим, ні його захисником не спростовано.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним те, що 28 квітня 2021 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Renault» моделі «Clio», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_12 , та перебуваючи навпроти консультативно-діагнозтичної поліклініки КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня», яка розташована за адресою: вул. В.Котика, 85 в м. Шепетівка, маючи намір на вищевказаному автомобілі здійснити рух заднім ходом під час виїзду від правого узбіччя дороги в напрямку перехрестя вулиць Української, Островського та В.Котика, всупереч вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, діючи недбало, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху або загрози життю та здоров`ю громадян, розпочав рух автомобіля заднім ходом, в результаті чого здійснив наїзд задньою лівою частиною керованого ним автомобіля на потерпілу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, вийшовши з території поліклініки КНП переходила проїжджу частину дороги навпроти аптеки АВК «Фарм» позаду вищевказаного автомобіля.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив пункти: 1.5, 2.3(б), 10.1, 10.9, 12.3, Правил дорожнього руху України, які вимагають:

п. 1.5. - дії або бездiяльнiсть учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.1. - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.9 - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб;

п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої стегнової кістки, що за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Перевіряючи ж вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія судів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про призначення покарання ОСОБА_7 із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є слушними.

Так, відповідно до положень п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 рік не дотримався вимог кримінального закону.

Так, ч. 1 ст. 75 КК України передбачає звільнення від відбування лише основного покарання, натомість звільнення від призначеного судом додаткового покарання законом не передбачено. В той же час, звільнення місцевим судом ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання, колегія суддів не може визнати як правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Разом з тим, вивченням даних про особу винного судом обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_7 вину не визнав, скоїв злочин,який характеризується необережною формою вини, раніше не судимий, працездатний, одружений, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, не встановлено.

В той же час, з огляду на те, що така обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину відносно особи похилого віку, ні органом досудового розслідування, ні прокурором ОСОБА_7 не інкримінувалась, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке характеризується необережною, а не умисною формою вини, суд не вправі враховувати її при призначення покарання, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді Шепетівського районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» виправлення ОСОБА_7 можливе без обмеження або позбавлення волі.

За таких обставини, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України КПК України, є всі підстави для скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наведене, характер і мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки, яке відповідатиме вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Отже, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з подальшим звільненням від його відбування з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Не відшкодування шкоди в повному обсязі та не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може бути безумовною підставою для призначення ОСОБА_7 реального строку покарання в чому намагається переконати колегію суддів представник потерпілої.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_10 в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними.
На думку колегії суддів, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілої внаслідок заподіяння їй шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для її особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.
З урахуванням фактичних обставин вчинення злочину та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілій моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілій моральної шкоди. Проте, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_9 , суд першої інстанції недостатньо врахував характер, тривалість та глибину заподіяних їй моральних та фізичних страждань, оскільки в момент отримання тілесного ушкодження вона перенесла значний фізичний біль, внаслідок віку та отриманих в результаті вчинення злочину тілесних ушкоджень фактично втративши можливість вільно рухатися та пересуватися, практично необхідності у постійному сторонньому догляді, страху за своє здоров`я, негативного переживання, важкістю виконання повсякденних обов`язків, як наслідок відірваністю від активного соціального життя, емоційною напругою, побоюванням щодо майбутнього стану свого здоров`я.
Наведені обставини дають підстави стверджувати те, що розмір відшкодування у сумі 50000 грн. не відповідає ступеню моральних страждань потерпілої та незручностей, викликаних вимушеними змінами її укладу та способу життя. Компенсацією моральної шкоди, яка б відповідала ступеню моральних страждань потерпілої, на думку колегії суддів, буде грошова сума у розмірі 100000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди та буде достатньою сатисфакцію в даному випадку.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 відхилити.

Апеляційну скаргу прокуратура задовольнити; апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 100000 (сто тисяч грн.) моральної шкоди.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2