Справа № 527/1497/22
провадження № 1-і/527/49/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2022 року Глобинський районний суд Полтавської області у складi:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Глобине клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000437 від 10.04.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,
встановив:
01.08.2022 року в провадження Глобинського районного суду Полтавської області надійшло вищевказане клопотання прокурора. В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження. У вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався судом. В подальшому вказаний запобіжний захід відповідно до вимог ст. 615 КПК продовжено автоматично до 12.06.2022 року, та 08.06.2022 ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області продовжено до 06.08.2022 включно. Станом на цей час існує необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може їм запобігти. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості та тяжких, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої. Також вказав, що обвинуваченому було змінено запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, який останній порушив та був оголошений у розшук, а судове провадження зупинено, в подальшому після встановлення місця знаходження обвинуваченого, йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Таким чином, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 переховувався від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Враховуючи вищевикладені обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою уникнути відповідальності та забезпечення подальшого виконання можливого винесеного відносно нього обвинувального вироку за вчинення злочинів, передбачених вищевказаними статтями Кримінального кодексу України, вбачається ризик того, що він може вчинити спробу переховуватись від суду. Крім того, останній вже переховувався від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук. З огляду на те, що обвинуваченому безпосередньо відомі потерпілі та свідки у вказаному кримінальному провадженні та перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на останніх (шляхом погроз, умовлянням або вчиненням нових кримінальних правопорушень), вбачається ризик незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні. У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним вище ризикам, прокурор просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 2 місяці без визначення застави.
Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області за Глобинським районним судом Полтавської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Глобинського районного суд Полтавської області визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Оскільки територіальну підсудність справ змінено, однак сама кримінальна справа на розгляд до Глобинського районного суду Полтавської області не була передана, суд дійшов висновку про необхідність вирішення питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, та надав пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні.
Обвинувачений ОСОБА_4 , не заперечував про проведення судового засідання без адвоката, проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечував, пояснив. Що досить тривалий час перебуває рід вартою, крім того має проблеми із здоров`ям, та йому не надають належного медичного обслуговування у СІЗО, навіть не роблять необхідні уколи та не роблять необхідні медичні аналізи.
Його захисник ОСОБА_6 , засобами електронного зв`язку направила до суду заяву, якою просить проводити засідання без її участі, оскільки не може вийти на відеоконференцію із за поганої якості зв`язку, повідомляє, що щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , вже набрав чинності інший вирок суду. Під час розгляду клопотання підтримує свого підзахисного в повному обсязі.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.
Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ( Бекчиєв проти Молдови §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ( Ідалов проти Росії , Гарицьки проти Польщі , Храїді проти Німеччини , Ілійков проти Болгарії ).
Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 . Суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості та тяжких, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої. У зв`язку з ухиленням від суду оголошувався в розшук, а відтак, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177, п. п. 1-3 ч. 1 ст.194 КПК України є дійсними.
Суд приходить до висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_4 обвинувачується.
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Вказані обставини судом враховані при розгляді клопотання прокурора.
А відтак, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Щодо доводів обвинуваченого про необґрунтованість клопотання прокурора, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів . Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, спростовують доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 06.08.2022 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченому, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Керуючись ст.ст.177, 182, 183,194,372,376,392 КПК України, суд,-
ухвалив:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 01 жовтня 2022 року включно.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали направити начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор" - для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1