Справа № 297/1839/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/522/21 за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніредьгаза, Угорщина, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 140 (ста сорока) годин .

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку за таких обставин.
До Берегівського районного суду Закарпатської області 02 серпня 2021 року надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів та матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 від 18.07.2021, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування встановлено, що 18 липня 2021 року, приблизно 02 год 30 хв, ОСОБА_6 , знаходячись на АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, наніс один удар правою рукою, зігнутою у кулак в обличчя ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок нанесеного удару ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці підборіддя зліва, які згідно з висновком експерта № 57/Б від 21.07.2021 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я. Зазначені умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.
В апеляційній адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що вирок є незаконним. При цьому стверджує, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, є несправедливим та надто суворим. На думку апелянта, судом встановлено, що обставини, які обтяжують покарання - відсутні. Крім того, жодних претензій від потерпілого до обвинуваченого не заявлено, цивільний позов не подано, що, на переконання адвоката ОСОБА_7 , необхідно врахувати як пом`якшуючу обставину. При цьому, апелянт стверджує, що ОСОБА_6 повідомляв працівників поліції про те, що він офіційно працевлаштований у ТзОВ «Чібетоньо» на посаді водія, що могло бути враховано судом як підставу для призначення покарання у виді штрафу. Просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять гривень).
У запереченні на апеляційну скаргу прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_9 вказує на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною. Стверджує, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги положення ст. ст. 50, 65 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 140 годин, яке не є максимальним відповідно до санкції ч. 1 ст. 125 КК України та відповідає завданням кримінального законодавства, інтересам суспільства і є справедливим. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції дав належну оцінку фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_6 не відшкодував потерпілому шкоду за спричинений фізичний біль та моральні страждання. Просить апеляційну скаргу відхилити, а вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_8 , неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілого береться до уваги те, що: потерпілий належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший день та відомостей про поважність причин неявки потерпілий не подавав; апеляційним судом обов`язковість явки потерпілого на розгляд кримінального провадження не визнавалась; розгляд справи в суді першої інстанції відбувався у спрощеному порядку, про що також не заперечував і потерпілий, подавши відповідну заяву, що в свою чергу також свідчить про його небажання брати участь у розгляді справи.
Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, без короткочасного розладу здоров`я, сторонами кримінального провадження не оспорюється, тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнаються такими, що ґрунтуються на сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що розгляд справи за згодою сторін кримінального провадження відбувся у порядку спрощеного провадження відповідно до ст. ст. 382, 383 КПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги наведених вище норм кримінального закону були дотримані, і при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги те, що передбачене ч. 1 ст. 125 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 раніше не судимий, не одружений; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вперше притягується до кримінальної відповідальності; обставин, які б обтяжували ОСОБА_6 покарання судом не встановлено.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді громадських робіт на строк 140 годин, яке на переконання апеляційного суду відповідає як характеру та ступеню вчинених ним кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зокрема й до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, про призначення якого просить сторона захисту.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що обставини, які обтяжують ОСОБА_6 покарання відсутні, жодних претензій від потерпілого до обвинуваченого не заявлено, цивільний позов не подано, - апеляційний суд визнає такими, що не впливають на вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 повідомляв працівників поліції про те, що офіційно працевлаштований у ТзОВ «Чібетоньо» на посаді водія, що могло бути враховано судом як підставу для призначення покарання у виді штрафу.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги й те, що ОСОБА_6 не є особою, якій відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України неможливо призначити покарання у виді громадських робіт, а відповідно до ч. 2 цієї статті громадські роботи встановлюються на строк від 60 до 240 годин і відбуваються не більш як чотири години на день.
Тому, апеляційний суд звертає увагу на те, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на строк 140 годин, не є максимальним відповідно до санкції ч. 1 ст. 125 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: