ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2045/22 Справа № 185/6967/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0001062 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернівка Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 21.01.2022 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань до призначеного покарання за цим вироком приєднано покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.
Зазначеним вироком ОСОБА_6 було визнано винуватими у тому, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 16 червня 2020 року о 15.55 годині, знаходячись біля полиць з товаром магазину «Єва 85А» ТОВ «РУШ» по вул. Верстатобудівників, буд. 8 в м. Павлоград, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, і він діє ніким не поміченим, шляхом вільного доступу, з зазначених полиць, повторно викрав дві коробки капсул для прання торговельної марки «Аріель» загальною вартістю 301,94 гривень, поклав їх до свого рюкзака та, доводячи свій протиправний умисел до кінця, попрямував до виходу із торговельної зали вищевказаного магазину, не здійснюючи розрахунок за викрадений пральний порошок, минув касові зони магазину та направився до виходу, однак був помічений адміністратором торговельного залу магазину, свідком ОСОБА_10 , яка побачивши, як обвинувачений ОСОБА_6 виходить з приміщення магазину, усвідомлюючи характер його дій, стала кричала йому вслід, щоб той зупинився, тим самим намагалась зупинити обвинуваченого та повернути викрадене майно, але наздогнати обвинуваченого не змогла і останній втік з викраденим майном, тим самим спричинив магазину «Єва 85А» ТОВ «РУШ» матеріальні збитки на суму 301,94 гривень.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції було допущено грубі порушення норм КПК України. Крім того вказує, що судом не взято до уваги його покази та покази свідків, які у своїй сукупності підтверджують той факт, що кримінальне провадження стосовно нього сфабриковано, а докази у справі здобуто незаконно.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог КПК України та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Мотивуючи свої апеляційні вимоги вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою покази свідка ОСОБА_10 в тій частині, що вона не бачила обличчя обвинуваченого ОСОБА_6 , а з камер відеоспостереження неможливо встановити характерні ознаки обличчя особи, яка вчинила грабіж, оскільки на них зафіксовано лише фігуру.
Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст. 228 КПК України, слідчим не з`ясовано у свідка чи може вона впізнати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлено ознак зовнішнього вигляду та прикмет цієї особи, а також обставин, за яких свідок бачила цю особу. Також у вказаному протоколі не зазначено конкретних характерних ознак зовнішнього вигляду ОСОБА_6 та за якими саме прикметами свідок впізнала обвинуваченого, а вказано лише про те, що свідок впізнала обвинуваченого за загальними ознаками, формою голови та вух, без їх конкретизації, що вказує на формальність проведення цієї слідчої дії. Більше того вказує, що існують обґрунтовані сумніви щодо участі понятих при проведенні вказаної слідчої дії, оскільки свідок ОСОБА_10 на запитання захисника повідомила, що впізнання проводилось в приміщенні магазину за участі співробітників цього магазину та поліцейських. Також захисник посилається й на те, що орган досудового розслідування не мав будь-яких об`єктивних перешкод для пред`явлення самого ОСОБА_6 для впізнання, оскільки останній не перебував у розшуку та не переховувався від слідства, а фотографії осіб, представлені свідку для впізнання, є різними за формою голови, обличчям та віком, що на його думку, вказує на недопустимість зазначеної слідчої дії.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань за цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2022 року, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць 20 днів.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2022 року до 5 місяців арешту, на день ухвалення вироку частково відбув призначене покарання та невідбута частина покарання складає 1 місяць 20 днів, а тому суд першої інстанції при призначенні покарання за сукупністю вироків призначив покарання, що перевищує максимально можливе покарання, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав подані ним та обвинуваченим апеляційні скарги і з викладених у них підстав, просив їх задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважаючи їх доводи безпідставними, а вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим. Крім того, прокурор частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та зазначив, що покарання обвинуваченому призначене у повній відповідності вимогам КК України, проте суд першої інстанції не у повному обсязі врахував положення ч. 5 ст. 72 КК України та не зарахував обвинуваченому у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11 листопада 2021 року по день набрання вироком законної сили.
Обвинувачений ОСОБА_6 про дату, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином, заяв про відкладення або про його особисту участь до суду не надходило у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено у його відсутність.
Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, про час та дату апеляційного розгляду повідомлений належним чином, будь-яких заяв або клопотань до суду не направляв, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у його відсутність.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту.
Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є безпідставними, а вирок суду є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Як видно з оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_6 визнано винуватим за вчинення грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно.
В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання представника потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , а також письмові докази, які зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені судом.
Так, представник потерпілого «ТОВ «РУШ» ОСОБА_12 суду повідомив, що влітку 2020 року йому подзвонили з магазину, який розташований по вул. Верстатобудівників в м. Павлограді, та повідомили про викрадення капсул для прання «Аріель» після чого він, переглядаючи відеозапис, побачив, як особа, схожа на обвинуваченого, викрадає з полиці магазину вказаний товар, ховаючи його до рюкзаку. Дізнавшись номер телефону обвинуваченого, запропонував йому сплатити за товар, на що ОСОБА_6 погодився, проте збитки так і не відшкодував. Також свідок зазначив, що ОСОБА_6 візуально схожий на особу, яка викрала порошок за статурою.
Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що 16.06.2020 року повз каси швидким кроком проходила особа чоловічої статі, і при його виході з магазину спрацювала охоронна «рамка», яка подала відповідний сигнал про викрадення. Вона вибігла за цим чоловіком на вулицю та стала його гукати, намагатись зупинити, однак невідома особа прискорила крок та зайшла за ріг. Обличчя цієї особи вона бачила лише з боку, коли останній проходив поруч з нею. Після вказаних подій вона передивилась відеозаписи з камер відеоспостереження магазину, де побачила, як обвинувачений бере з полиць магазину капсули для прання та залишає приміщення магазину. Додатково зазначила, що під час досудового розслідування з нею було проведено впізнання особи, яка здійснила крадіжку, по фотокарткам. Для впізнання було запропоновано декілька фотографій, серед яких вона вказала на фотографію обвинуваченого, якого впізнала за статурою, загальними рисами, формою голови та вух. Крім того, на запитання суду, свідок ОСОБА_10 повідомила, що впізнає обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка схожа на ту, що викрала капсули для прання за формою голови та вухами.
Будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_14 повідомила, що від співробітників магазину їй стало відомо про те, що невідома особа викрала капсули для прання «Аріель» і працівники магазину намагались зупинити цю особу, проте останній не відреагував на звернення та втік з магазину. Переглянувши відеозапис з камер спостереження вона побачила, що невідома особа чоловічої статті в темному одязі з великим рюкзаком забирає з полиць магазину капсули для прання, проходить повз касову зону магазину, не сплачуючи за товар, а за ним виходить співробітниця магазину. Після цього нею було складено заяву про злочин до поліції.
Крім показів вказаних осіб провина ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна також підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні судом першої інстанції письмовими доказами.
Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 16.06.2020 року, об`єктом огляду є приміщення магазину «Єва», який розташований по вул. Верстатобудівників, б. 8 в м. Павлограді, де було вчинено кримінальне правопорушення з полиць якого було протиправно викрадено капсули для прання «Аріель». Вказаний магазин обладнаний засобами внутрішньої відеофіксації.
З відеозапису з внутрішніх камер відеоспостереження ТОВ «РУШ» магазину «ЄВА» по вул. Верстатобудівників в м. Павлограді від 16.06.2020 року, який було визнано речовим доказом у справі постановою слідчого від 25.06.2020 року, встановлений факт викрадення з полиці магазину двох коробок капсул для прання особою чоловічої статі, одягненої в темний одяг, з маскою на обличчі та в кепці і з рюкзаком. Вказана особа за зовнішніми ознаками: зростом, тулубом, рисами обличчя, формою голови, вух - схожа на обвинуваченого ОСОБА_6 ..
В ході дослідження судом першої інстанції відеозапису з камер відеоспостереження по вул. Верстатобудівників в м. Павлограді від 16.06.2020 року, був встановлений факт переслідування особи з рюкзаком, яка вибігає з проходу, неподалік місця вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, та біжить в напрямку вул. Гагаріна м. Павлограда.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.06.2020 року, видно, що свідок ОСОБА_10 за сукупністю рис обличчя та вухами серед пред`явлених 4 фотографій впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 та повідомила, що саме ця особа 16.06.2020 року викрала з магазину «Єва» пральний порошок.
Відповідно до рапорта оперуповноваженого ВКП Павлоградського ВП, обвинувачений ОСОБА_6 на момент інкримінованих подій користувався номером телефону НОМЕР_1 .
На підставі ухвал слідчих суддів від 24.07.2020 року та 11.08.2020 року надано тимчасовий доступ та можливість вилучення інформації щодо деталізації телефонних з`єднань мобільного терміналу, яким користувався обвинувачений.
Згідно отриманої в ході тимчасового доступу до речей і документів від ПрАТ «ВФ Україна» інформації про місце перебування мобільного терміналу НОМЕР_1 , яким користувався обвинувачений ОСОБА_6 , 16.06.2020 року в період часу з 15:52 по 16:45 години робота даного абонента реєструється за базовими станціями, що розташовані неподалік місця вчинення злочину, крім того в цей день наявні декілька телефонних дзвінків обвинуваченого на телефон своєї матері НОМЕР_2 , який останній повідомив в судовому засіданні під час його допиту.
Відтак, суд першої інстанції, дослідивши зазначені та інші письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов до переконливого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та з такими висновками погоджується також і апеляційний суд. Будь-яких порушень, які б свідчили про неповноту судового розгляду апеляційним судом не встановлено.
Разом з тим, суд першої інстанції надав належну та обґрунтовану оцінку також й показам самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував свою причетність до скоєння інкримінованого йому злочину на протязі усього судового розгляду та дійшов правильного висновку, що такі пояснення обвинуваченого є способом захисту від кримінального обвинувачення.
Так, суд першої інстанції правильно зазначив, що посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що 16.06.2020 року він не перебував у м. Павлоград спростовуються дослідженими у справі письмовими доказами, які у сукупності свідчать про те, що останній у вказаний день перебував в м. Павлоград, неподалік від місця вчинення кримінального правопорушення.
Належну оцінку отримали посилання ОСОБА_6 й на те, що матеріали кримінального провадження сфальсифіковані внаслідок застосування до нього незаконних методів ведення досудового розслідування з боку оперуповноважених Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, які погрожували йому кримінальним провадження за ст. 307 КК України, оскільки такі показання спростовуються листом керівництва Павлограсдького РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.05.2022 року на запит прокурора кримінального провадження, згідно якого протягом 2020-2021 року в провадженні СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області не перебували кримінальні провадження за ст. 307 КК України, у вчиненні яких підозрювався ОСОБА_6 та рішення про закриття кримінальних проваджень або скерування таких до суду не приймались. Крім цього, відповідно до листа старшого слідчого третього слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у м. Полтава, підстави для внесення даних до ЄРДР за фактами, викладеними обвинуваченим в ході судового розгляду даного кримінального провадження, відсутні, оскільки такі покази не містять об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Апеляційний суд зазначає, що провина обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не ґрунтується на його визнавальних показах, а доводиться сукупністю доказів, зібраних в ході досудового розслідування.
Щодо посилань захисника на недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками у зв`язку з істотним порушенням норм КПК України під час проведення цієї слідчої дії, апеляційний суд зазначає таке.
Порядок пред`явлення особи для впізнання врегульований ст. 228 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 228 КПК України, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.06.2020 року (т. 1, а.с. 87), перед проведенням цієї слідчої дії, свідок ОСОБА_10 зазначила, що зможе впізнати особу, яка викрала пральний порошок з магазину ЄВА за скупністю рис обличчя та вухами, що узгоджується з положенням ч. 1 ст. 228 КПК України. При цьому, Закон не вимагає детального викладу в протоколі прикмет зовнішності особи, яку впізнають, а вказує на заборону попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи, а також проводити повторне пред`явлення особи для впізнання тій самій особі, яка впізнає, та за тими самими ознаками.
В подальшому, в ході проведення цієї слідчої дії, вказаному свідку було пред`явлено 4 фотознімки осіб чоловічої статі, які мають приблизно однаковий вік, схожі за зовнішніми ознаками. Колегія суддів зазначає, що одна з осіб, яка пред`являлась свідку для впізнання, має інший колір волосся, що вказує на різку відмінність у зовнішності, проте вказане порушення не є істотним, оскільки до переліку прикмет, за якими свідок впізнавав ОСОБА_6 не входив колір волосся, а також інші особи, які пред`являлись для впізнання не мають таких різких відмінностей, проте не дивлячись на це, свідок вказав саме на ОСОБА_6 , як на особу, яка відкрито заволоділа пральним порошком, а тому колегія суддів не може ставити під сумнів результати цієї слідчої дії.
Посилання захисника, що орган досудового розслідування не мав будь-яких перешкод для пред`явлення для впізнання особисто ОСОБА_6 , оскільки останній не переховувався та не був у розшуку, не узгоджуються з фактичними обставинами справи, оскільки на момент проведення цієї слідчої дії органу досудового розслідування не було відомо, що саме ОСОБА_6 причетний до скоєння цього кримінального правопорушення, а після встановлення цієї обставини, з огляду на положення ч. 6 ст. 228 КПК України повторне пред`явлення особи для впізнання є недопустимим.
Сумніви захисника щодо наявності понятих під час проведення цієї слідчої дії є безпідставними, оскільки як видно зі змісту цього процесуального документа, під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками були присутні поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яким було роз`яснено їх права, обов`язки та положення ст. 223 КПК України, про що міститься їх особистий підпис у відповідній графі, а також їх підписом засвідчено і сам протокол проведення цієї слідчої дії, а тому ставити під сумнів наявність вказаних осіб під час пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам у апеляційного суду не має підстав. Більше того, захисник, у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо участі вказаних осіб під час проведення цієї слідчої дії не був позбавлений можливості заявити клопотання про виклик та допит зазначених осіб під час розгляду справи судом першої інстанції, проте таким право не скористався та вважав за можливе закінчити з`ясування обставин та перевірку їх доказами, що вказує на те, що судом першої інстанції не було допущено неповноти судового розгляду.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження та висновків суду, викладених у вироку, апеляційний суд не встановив, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. При цьому, місцевий суд у вироку достатньо мотивував, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а самі висновки суду не містять будь-яких суперечностей.
Апеляційна скарга обвинуваченого та захисника також не містить посилань на ключові докази, які спростовують висновки суду або які суд проігнорував і які могли б суттєво вплинути на його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 .
Таким чином, переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом першої інстанції приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій, обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційних скаргах не наведено та колегією суддів не встановлено, а його дії обґрунтовано отримали кримінально-правову оцінку за ч. 2 ст. 186 КК України.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Так, оскарженим вироком ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Крім того, ОСОБА_6 раніше засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.
Оскільки кримінальне правопорушення, вчинене оскарженим вироком обвинувачений ОСОБА_6 скоїв до постановлення вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2022 року, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України та визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Таким чином, суд першої інстанції, у повній відповідності до вищевказаних положень кримінального Закону, застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань за цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2022 року, з урахуванням ст. 72 КК України, призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців та зарахував у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2022 року.
Посилання прокурора на ту обставину, що оскільки обвинувачений ОСОБА_6 частково відбув покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2022 року, суд першої інстанції не мав законних підстав для повного складання призначених покарань, а остаточне покарання не може перевищувати 5 років 1 місяця 20 днів позбавлення волі, не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки такі обставини мають місце при застосування положень ст. 71 КК України, коли приєднується невідбута частина покарання.
Щодо доводів прокурора, викладених у судовому засіданні апеляційного суду, про неправильне застосування судом першої інстанції положень ч. 5 ст. 72 КК України та незарахування у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язненні обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає, що апеляційний розгляд проводиться лише в межах поданої апеляційної скарги, а прокурор з цього приводу апеляційну скаргу не подавав, а тому такі доводи не перевіряються. Крім того, вказане питання, у випадку наявності для цього достатніх підстав, може бути вирішено в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України в порядку виконання вироку.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене у відповідності з положеннями ст. ст. 50, 65 КК України з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого і суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства та правильно встановив відсутність підстав для застосування положення ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни чи скасування, а доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення та захисту є необґрунтованими, а відтак вони задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2022 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а для особи, яка утримується під вартою в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4