Справа № 455/389/21
Провадження № 1-кп/455/58/2022
ВИРОК
Іменем України

10 травня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань об`єднане кримінальне провадження за №0000030 та №0000014 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з професійно технічною освітою, раніше судимого:

- 31.03.2021 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, 70 КК України на 2 роки обмеження волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України;

- 17.05.2021 Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів за цим та вироком Мостиського районного суду Львівської області від 31.03.2021, до 2 (двох) років 2 (двох) місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробування терміном на 1 (один) рік 2 (два) місяці з покладенням обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 12.02.2021 близько 17:46 год, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТОВ ТВК «Львівхолод», що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Старий Самбір вул.Лева Галицького, 426, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, із стелажу відділу горілчаних виробів вказаного магазину, повторно, вчинив крадіжку однієї пляшки віскі торгової марки «Джек Денієлс» ємністю 0,5 л., чим спричинив магазину «Рукавичка» ТОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на загальну суму 419,00 грн.

Він же, ОСОБА_3 01.03.2021, приблизно о 18:02 год, перебуваючи в магазині «Єва», що за адресою м.Старий Самбір, вул.Л.Галицького, l-з, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав зі стелажа вказаного магазину електричну зубну щітку фірми «Oral-В», вартістю 462 гривні 83 копійки, не розрахувавшись за товар, в результаті чого заподіяв магазину «Єва» ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на вказану суму.

Такими своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальних актах. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.185 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 12.02.2021 він зайшов у магазин «Рукавичка» в м.Старий Самбір де взяв пляшку віскі, яку заховав під одяг та вийшов з магазину не розрахувавшись за спиртне. Також вказав, що 01.03.2021 він викрав з магазину «Єва» в м.Старий Самбір електричну зубну щітку, яку вилучили у нього працівники поліції. Зазначив, що викрав вказаний товар з метою його подальшого продажу та отримання коштів. У вчиненому щиро розкаюється, шкодує про вчинене ним, розуміє неправомірність свого вчинку, усвідомлює наслідки своїх дій та просить суд суворо його не карати.

Представники потерпілих - ТОВ ТВК «Львівхолод» і ТОВ «РУШ» в судове засідання не з`явились, однак подали на адресу суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності. При цьому, представник потерпілого ТОВ «РУШ» в своїй заяві від 18.08.2021 зазначила, що не має до ОСОБА_3 жодних претензії, представник потерпілого ТОВ ТВК «Львівхолод» у своїй заяві від 10.03.2022 вказав, що не має до обвинуваченого претензій, шкода відшкодована, просить суд обвинуваченого суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених злочинах визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальних актах, і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинуваченого, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ними змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих злочинів у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаних злочинів доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 N 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності").

Обвинувачений ОСОБА_3 висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки, представники потерпілих ТзОВ ТВК «Львівхолод» ОСОБА_5 та ТзОВ «РУШ» ОСОБА_6 поданих суду заявах зазначили про відсутність претензій майнового чи морального характеру, тобто щире каяття має місце.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до обвинувальних актів, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, зазначено рецидив злочинів.

Однак, із таким твердження сторони обвинувачення, суд не може погодитись з огляду на наступне.

Згідно ст.34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Однак, як встановлено судом та видно із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 на момент вчинення даних злочинів, тобто 12.02.2021 та 01.03.2021 не мав судимості, а тому посилання сторони обвинувачення у обвинувальному акті на те, що такий скоїв рецидив злочинів, не ґрунтується на законі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжкими злочинами.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він до вчинення інкримінованих йому злочинів не мав судимості, його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, також враховується його характеристика за місцем проживання згідно якої скарг від сусідів та мешканців міста не поступало, також стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 щире каяття та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Також, при призначені покарання суд враховує думку представника потерпілого ТОВ «РУШ» ОСОБА_6 , яка в своїй заяві від 18.08.2021 зазначила, що не має до ОСОБА_3 жодних претензії, а також думку представника потерпілого ТОВ ТВК «Львівхолод» ОСОБА_5 який у своїй заяві від 10.03.2022 вказав, що не має до обвинуваченого претензій, шкода відшкодована, просить суд обвинуваченого суворо не карати.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України на строк два роки.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше судимий: 31.03.2021 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, 70 КК України на 2 роки обмеження волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України; 17.05.2021 Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів за цим та вироком Мостиського районного суду Львівської області від 31.03.2021, до 2 (двох) років 2 (двох) місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробування терміном на 1 (один) рік 2 (два) місяці з покладенням обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_3 скоїв дані злочини 12.02.2021 та 01.03.2021, тобто до ухвалення вироку Мостиського районного суду Львівської області від 31.03.2021 та вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17.05.2021 року.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснення, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, слід враховувати, крім даних про особу й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3 злочинів, та їх кількість, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин які обтяжують покарання, суд вважає, що у даному випадку при визначенні ОСОБА_3 остаточного покарання за сукупністю злочинів доцільно застосувати принцип часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17.05.2021 року, у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, яке на думку суду у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим і достатнім, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи, навпаки, незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст. 75 КК України.

Згідно ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, хоча при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини провадження.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Так, при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування остаточно призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд виходить з тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, конкретних обставин справи, зокрема, незначні обсяги та вартість викраденого майна, відсутність претензій з боку потерпілих та відсутність тяжких наслідків.

Також суд враховує особу винного ОСОБА_3 , який є особою молодого віку, до скоєння даних злочинів судимості не мав, має постійне місце проживання, також враховується його характеристика за місцем проживання згідно якої скарг від сусідів та мешканців міста не поступало, також те, що обвинувачений є працездатним, має професійно-технічну освіту, під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Також враховується те, що в суді обвинувачений повністю визнав свою вину, добровільно розповідав про обставини вчинених злочинів, критично оцінював свою протиправну поведінку, засуджував свої дії, висловлював готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, що у сукупності з іншими обставинами справи свідчить про намагання останнього стати на шлях виправлення.

Суд також приймає до відома досудову доповідь складену Старосамбірським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 оцінюються як високий та орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить дуже високої небезпеки для суспільства.

При цьому, суд також враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, та думку представників потерпілих, які не мають до обвинуваченого жодних претензій.

Враховуючи всі зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_3 без його ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, застосування в даному випадку до обвинуваченого ст.75, 76 КК України в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинуваченого більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.100, 349, 368-371, 373-376, 532 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17.05.2021, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- один DVDдиск, на якому містяться записи відеоматеріалів камери відеоспостереження у приміщенні магазину «Єва» ТОВ «РУШ», який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

- зубну щітку «Орал-Бі», яку передано на зберігання власнику, тобто ТОВ «РУШ» магазин «Єва» за адресою: м.Старий Самбір, вул.Л.Галицького, 1-з, Самбірського району Львівської області - вважати повернутою власнику ТОВ «РУШ»;

- один DVD-диск, на якому містяться записи відеоматеріалів камери відеоспостереження у приміщенні магазину «Рукавичка» ТОВ ТВК «Львівхолод», який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1