13.09.2022 Єдиний унікальний номер 205/671/18
Провадження №1-кп/205/82/22
Єд.унік.№205/671/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Нощенка І.С.

при секретарі - Безгіновій І.А.

за участю прокурора - Єруха С.В.

захисника - адвоката Рижик Р.О.

потерпілого - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Дніпро, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта вища, не одруженого, раніше засудженого: 02.09.2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.3, 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі; 03.06.2020 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ст.289 ч.3 КК України до 9 років позбавлення волі, з конфіскацією майна; працюючого менеджером ТОВ «Інтранс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_2 , вчиняючи злочин повторно, 15 серпня 2017 року, в період часу з 04 години до 10 години 30 хвилин, перебував в районі кар`єру річки Дніпро, який розташований по вул.Доблесній, в м.Дніпро, де реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння автомобілем «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 , вартістю 48839,26 грн., який належить потерпілому ОСОБА_1 , діючи умисно, із корисливих міркувань, не маючи права керування зазначеним транспортним засобом, всупереч волі потерпілого проник в салон та запустив двигун, після чого почав рух по вулицях м.Дніпро, перемістивши автомобіль у невстановлене місце, таким чином незаконно заволодів зазначеним вище транспортним засобом, чим спричинив потерпілому ОСОБА_1 майнову шкоду на зазначену вище суму.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив сулу суду, що автомобіль «ВАЗ-2107», який належить потерпілому ОСОБА_1 , він не викрадав, а придбав його у серпні 2017 року у осіб ромської національності.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_1 суду пояснив, що 15 серпня 2017 року, вдень, йому подзвонила його мати та повідомила, що автомобіль «ВАЗ-2107», який належить йому на праві власності та яким крім нього користувався також його дідусь - ОСОБА_3 , викрали, після чого він написав заяву у поліцію. Зі слів дідуся йому відомо, що в той день він поїхав на риболовлю на вказаному автомобілі та залишив його на березі р.Дніпро, а коли повернувся, виявив відсутність автомобіля.

Свідок ОСОБА_3 суду підтвердив, що 15 серпня 2017 року, близько 04 години, він поїхав на риболовлю на автомобілі «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 , який належить його онуку - ОСОБА_1 , який залишив на березі р.Дніпро, в районі кар`єру по вул.Доблесній. Повернувшись, він побачив, що автомобіль відсутній, після чого викликав працівників поліції.

Показаннями свідка ОСОБА_4 суду підтверджено, що в середині серпня 2017 року, близько 06 години, він зустрів обвинуваченого ОСОБА_2 , який попросив відвезти його додому, на що він погодився. Під час руху, на прохання обвинуваченого ОСОБА_2 , він висадив останнього на березі р.Дніпро, в районі вул.Доблесної, після чого поїхав у своїх справах. Через деякий час він приїхав на автобазу, на території якої розташована стоянка та СТО, які, як він вважав, належать батьку обвинуваченого, де побачив автомобіль «ВАЗ-2107» фіолетового кольору, який, як пояснив сам обвинувачений ОСОБА_2 , він угнав з метою його подальшого перефарбування та використання. Крім того, вказаний свідок пояснив суду, що через деякий час він бачив вказаний автомобіль, яким користувався обвинувачений ОСОБА_2 , однак автомобіль був вже перефарбований у коричневий колір.

Зазначені обставини також повністю підтверджуються: протоколом огляду місця події від 15 серпня 2017 року та фото-таблицями до нього (а.с.7-9), протоколами огляду автомобіля «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_1 , з фото-таблицями (а.с.33-36, 100-103); протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19 грудня 2017 року (а.с.37-39), під час якого потерпілий ОСОБА_1 впізнав викрадений у нього автомобіль; показаннями свідка ОСОБА_5 , який підтвердив, що протягом жовтня 2017 року він кілька разів бачив автомобіль «ВАЗ-2107», спочатку за адресою пр.С.Нігояна 81, а після цього на території свого домоволодіння; показаннями свідка ОСОБА_6 , який підтвердив, що перед затриманням обвинуваченого ОСОБА_2 , він на прохання останнього кілька разів возив його на автомобілі «ВАЗ-2107», який, як йому пояснював сам ОСОБА_2 , належить йому; а також долученими до справи речовими доказами (а.с.10, 55, 111), якими визнані: ключі від автомобіля, автомобіль «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 , а також зразки лакофарбового покриття авто.

Згідно з висновком судової авто товарознавчої експертизи №18/12.2/503 від 28 грудня 2017 року (а.с.46-47), вартість автомобіля «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 , станом на 15 серпня 2017 року складає 48839,26 грн.

Згідно з висновком судової трасологічної експертизи №4/4.4/462 від 26 січня 2018 року (а.с.51-54), первинний ідентифікаційний номер кузова автомобіля «ВАЗ-2107», підлягав змінам. Частина номерної панелі, на якому заводом виробником передбачене нанесення номера кузову, була видалена механічним способом, а фрагмент металу прямокутної форми найбільшими розмірами 190*425 мм, з літерно-цифровим позначенням НОМЕР_2, вварений на його місце не в умовах заводу виробника.

Відповідно до висновку судової експертизи дослідження лакофарбових матеріалів і покрить №1/8.1/374 від 31 січня 2018 року (а.с.108-110), надані на дослідження зразки, вилучені з автомобіля «ВАЗ-2107», є трьохшаровою системою лакофарбового покриття автотранспортного засобу кустарного способу нанесення.

На думку суду, зазначені вище докази є належними та допустимими, оскільки вони узгоджуються між собою та в повній мірі доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Доводи обвинуваченого ОСОБА_2 щодо непричетності до вчиненого злочину, суд розцінює як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинений злочин, оскільки факт нібито придбання ним автомобіля у сторонніх осіб, крім пояснень самого обвинуваченого, нічим об`єктивно не підтверджується.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, а також потерпілого та свідків, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належать до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений, характеризується задовільно, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває.

Обставин, які б пом`якшували, або обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , передбачених ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_2 , а також попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2020 року був засуджений за ч.3 ст.289 КК України до 9 років позбавлення волі, з конфіскацією майна та до ухвалення вироку вчинив інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає необхідним призначити йому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, поглинувши призначене покарання покаранням, призначеним за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2020 року.

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_1 цивільний позов на суму 15 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із положеннями ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_1 , яка була завдана йому незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_2 , які виразились у незаконному заволодінні його транспортним засобом, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнав потерпілий, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 15 000 грн. завищеним, в зв`язку з чим приходить до висновку, що сума в розмірі 5 000 грн., повністю відповідає глибині моральних страждань та переживань потерпілого і підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_2 .

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 790,96 грн., 1430 грн. та 1144 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеного покарання покаранням у виді дев`яти років позбавлення волі, призначеним за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2020 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 відраховувати з 14 грудня 2017 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні:

- судової автотоварознавчої експертизи №18/12.2/503 від 28 грудня 2017 року в розмірі 790 гривень 96 копійок;

- судової експертизи дослідження транспортного засобу №4/4.4/462 від 26 січня 2018 року в розмірі 1430 гривень;

- судової експертизи дослідження лакофарбових матеріалів та покрить №1/8.1/374 від 31 січня 2018 року в розмірі 1144 гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 000 гривень.

Речові докази по справі:

-два ключі від автомобіля - залишити у ОСОБА_3 ;

-автомобіль «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 - залишити у потерпілого ОСОБА_1 ;

-зразки лакофарбового покриття авто, упаковані в спецпакет №1356201 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: І.С. Нощенко