Дата документу 08.04.2022 Справа № 554/2285/22
Провадження № 1-кс/554/3270/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2022року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, старшого лейтенанта Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , у ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 29.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням в обґрунтування якого вказував, що слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000069 від 29.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом № 24 командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 лейтенанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира стрілецької роти вказаної частини.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, лейтенант ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують лейтенанта ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, лейтенант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військово ючастиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військово службовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку діївоєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Однак, лейтенант ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді командира 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 (територія АДРЕСА_2 ), реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 27.03.2022, близько 17 год. 40 хв. покинув місце дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У подальшому 27.03.2022 лейтенант ОСОБА_4 приблизно о 23 год. 00 хв. добровільно та з власної ініціативи прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Отже, лейтенант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , у період часу з 17 год. 45 хв. по 23 год. 00 хв. 27.03.2022, чим вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме, самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Крім того, лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді командира 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 (територія АДРЕСА_2 ), реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, діючи повторно протягом року 02.04.2022, приблизно о 10 год. 00 хв. покинув місце дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У подальшому 03.04.2022 лейтенант ОСОБА_4 приблизно о 21 год. 30 хв. був затримано неподалік населеного пункту Велика Багачка Полтавської області.

Таким чином, лейтенант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у період часу з 10 год 00 хв. 02.04.2022 по 21 год. 30 хв. 03.04.2022, чим вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме, самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

04.04.2022 складено протокол затримання у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , проведено його особистий обшук, у ході якого виявлено та вилучено:

Військовий квиток № НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_4 ;

Мобільний телефон «AppleIphone 6S Plus Model A1687 FCCID :E2944A» з інстальованою сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_3 .

Постановою слідчого військовий квиток № НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_4 та мобільний телефон «AppleIphone 6S Plus Model A1687 FCCID : E2944A» з інстальованою сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_3 визнано речовими доказами.
Враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно у кримінальному провадженні. Крім того є необхідність в проведення слідчих (розшукових) дій з зазначеним вилученим майном.

В судове засідання слідчий не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, установив наступне.

Клопотання слідчого подане до суду з дотриманням процесуального строку, передбаченого абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

Згідно ст.ст.168, 237 КПК України вилучене в ході обшуку, огляду місця події майно є тимчасово вилученим майном, на яке, у відповідності до ч.5 ст.171 КПК України, потрібно накласти арешт з метою його подальшого використання під час проведення експертних досліджень та слідчих дій, унеможливлення втрати слідів злочину.

Статтею 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ч.2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Дослідивши матеріали клопотання, з метою повноти, всебічності та неупередженого розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна та задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372, ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на військовий квиток № НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_4 та мобільний телефон «AppleIphone 6S Plus Model A1687 FCC ID : E2944A» з інстальованою сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_3 , які 04.04.2022 було вилучено у в ході особистого обшуку останнього.
Зберігання зазначеного майна здійснювати у приміщенні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Виконання ухвали доручити слідчому у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 12.04.2022року.

Слідчий суддя ОСОБА_1