ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/1782/21 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-кп/818/976/22 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява-телефонограма про розгляд справи без нього, розглянувши (в режимі відеоконференції) у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною обвинуваченого, його захисника та прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 11 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Южнокомунарівськ, Донецької області, не одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, засудженого вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 за ч.1 ст.296, ч.1 ст.125 КК України до 2 років обмеження волі, вирок не набрав законної сили, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який до арешту проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обраний ОСОБА_7 у виді тримання під вартою вирішено залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 31 грудня 2020 року, з дня його затримання.
Арешти на майно, накладені ухвалами слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 січня 2021 року та від 05 січня 2021 року, після набрання вироком законної сили вирішено скасувати.
Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 30 грудня 2020 року приблизно о 21:00 год., точний час під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, знаходячись в кімнаті квартири АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 тимчасово проживав, після спільного вживання спиртних напоїв з власником квартири ОСОБА_9 , між ними раптово виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , внаслідок чого, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, кухонним ножем, який у цей час знаходився в його правій руці, завдав ним не менше 7 ударів ОСОБА_9 в область грудної клітини, живота та рук. Від отриманих поранень потерпілий втратив свідомість. В цей час свідок ОСОБА_10 , яка знаходилась поряд, вибігла з квартири та стала звати на допомогу. Після чого, ОСОБА_7 , вважаючи, що виконав усі дії необхідні для позбавлення життя потерпілого, з місця вчинення злочину втік через вікно в кухні.
Смерть ОСОБА_9 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 , оскільки приблизно о 21:23 год. мешканець будинку викликав потерпілому швидку невідкладну допомогу, після чого, 30 грудня 2020 року приблизно о 22:30 год. Він був бригадою швидкої допомоги КНП ХОР Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф доставлений до КНП МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР, де йому було надано кваліфіковану медичну допомогу.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини в проекції яремної виразки, мечовидного відростку та в проекції 5, 6, 11 міжреберного проміжку справа, які як у сукупності так і поодинці, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня); проникаючого колото-різаного поранення живота в епігастральній ділянці із ушкодженням печінки та шлунку, що супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом (1000 мл.), а також колото-різане поранення правого плеча по внутрішній поверхні із ушкодженням плечової артерії, які як у сукупності так і кожне окремо, належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , а також прокурор у кримінальному провадженні подали апеляційні скарги.

Обвинувачений у своїй скарзі посилається на невідповідність призначеного йому покарання внаслідок обвинувачення його в більш тяжкому злочині, ніж ним скоєно та просить змінити вирок в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 січня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, посилаючись на неврахуванням судом першої інстанції при постановленні вироку висновків експертиз та відомостей щодо особи обвинуваченого, зокрема його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає обставинам справи, особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину. Зазначив, що обвинувачений визнав свою провину у нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, висловлював щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї провини, неодноразово вибачався перед потерпілим за спричинення тілесних ушкоджень. Крім того, судом не враховано, що на утриманні у обвинуваченого є неповнолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . А тому, вважає, що судом першої інстанції було постановлено вирок без дослідження всіх доказів та призначено невідповідне ступеню тяжкості покарання, внаслідок чого, на його думку, такий вирок підлягає скасуванню.

Прокурор, з урахуванням поданих до апеляційної скарги доповнень, просить змінити вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, врахувавши обвинуваченому в строк його відбування вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року та відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року, більш суворим покаранням, призначеного за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_7 21 01 2021 був засуджений вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.296 та ч.1 ст.125 КК України, за яким з урахуванням вимог ч.1 ст.70 та ст.72 КК України було призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі. Враховуючи, що даний злочин за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 січня 2021 року він скоїв 30 12 2020 року, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року набрав законної сили, прокурор вважав, що в даному випадку підлягає застосуванню вимоги ч.1 ст.71 КК України та зарахування обвинуваченому покарання, призначеного за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року, у зв`язку з чим просив остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі. Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника та просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора.
Потерпілий ОСОБА_9 про дату та час розгляду апеляційних скарг був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, а також прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, під час розгляду справи в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою провину в умисному заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони та не погоджувався з кваліфікацією органу досудового розслідування його дій за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України не погоджувався та зазначав, що умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було.

Щодо обставин скоєного пояснював, що з середини листопада 2020 року він став проживати в квартирі АДРЕСА_3 , в якій також проживали власник житла ОСОБА_9 та його співмешканка - ОСОБА_10 . Через деякий час, потерпілий застав його та ОСОБА_10 під час інтимної близькості, після чого вигнав його з дому, а ОСОБА_10 залишив. Через декілька днів після цього вони з потерпілим примилилися і останній знову дозволив йому проживати у квартирі.

30 грудня 2020 року з ранку, він з ОСОБА_9 вжив невелику кількість спиртного. Приблизно о 12.00 год. ОСОБА_9 пішов на прийомний пункт прийому вторинної сировини і повернувся близько 21.00 год. ОСОБА_10 була в квартирі, з дому не виходила, так як більше тижня хворіла. Коли повернувся ОСОБА_9 , він знаходився у великій кімнаті, сидів на стільці, ОСОБА_10 лежала на дивані та стогнала, так як їй було погано. Потерпілий мабуть не так все сприйняв, вбіг до кімнати та став висловлювати образи в його та в її бік, а також він двічі наніс долонею руки удари ОСОБА_10 , після чого, потерпілий схопивши на підлозі в кімнаті молоток, кинувся на нього. Він у відповідь взяв зі столу, який знаходився поряд, ножиці та декілька разів наніс ними вправу частину тіла потерпілого удари. Удари наносив в область живота, не сильно, намагався уникнути потрапляння у життєво важливі органи. Коли зрозумів, що переборщив, намагався викликати швидку, але мобільні телефони, які знаходилися поряд не працювали. Вирішив покликати на допомогу перехожих, для цього через вікно вийшов на вулицю. Однак йому ніхто не надав телефону, щоб він викликав швидку. ОСОБА_10 нікого на допомогу не кликала, залишалася в кімнаті. Через деякий час він повернувся до квартири потерпілого де його і затримали поліцейські. Також зазначив, що у нього була можливість вбити потерпілого, однак він не бажав цього робити, та не мав умислу позбавляти останнього життя. Зазначені дії він вчинив лише з метою самозахисту. Шкодує про те, що трапилося і просить вибачення у потерпілого.

Проте, твердження обвинуваченого про заподіяння потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та повністю спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який вказав, що приблизно з середини листопада 2020 року в його квартирі став проживати ОСОБА_7 . Разом з ними проживала і ОСОБА_10 , яка проживає у нього близько 6 років. 30 грудня 2020 року, він з обвинуваченим пішли до пункту прийому вторинної сировини, де придбали один літр самогону. Коли повернулися до квартири то вжили у трьох півпляшки спиртного, оскільки ОСОБА_10 хворіла, вона, небагато вживши спиртного, лягла спати на диван в кімнаті, де вони сиділи, а він пішов до кухні, готувати їжу, а обвинувачений залишився в кімнаті. Через деякий час він почув, що ОСОБА_10 кричить: «ґвалтують» і кличе на допомогу. Коли він вбіг в кімнату то побачив, що на дивані, нахилившись над ОСОБА_10 сидить ОСОБА_7 і утримує її. Коли він схопив його за плече, останній відразу обернувшись в його бік став наносити ножем, який тримав у правій руці, удари, від яких потерпілий знепритомнів і прийшов до тями через декілька днів в лікарні. Ніж описати не може, оскільки все відбулося раптово. В кімнаті де все трапилося, на столі, були три кухонних ножі. Стіл знаходиться на відстані 0,5 м. від дивану. Обвинуваченому тілесних ушкоджень він не спричиняв, ніяких предметів у нього в руках не було. До цих подій між ним та ОСОБА_7 мав місце лише один словесний конфлікт, через те, що він намагався мати з ОСОБА_10 статеву близькість.

Крім цього, вина ОСОБА_7 у інкримінованого йому злочині, передбаченому ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , яка повідомила суду, що вона близько 6 років проживає в квартирі потерпілого. З середини листопада 2020 року з ними став проживати ОСОБА_7 30 грудня 2020 року, приблизно о 11.00 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_7 пішли разом до пункту прийому вторинної сировини, а вона залишилася в квартирі, оскільки декілька днів хворіла. Коли вони повернулися, вони вжили на трьох півлітра самогону, після чого вона лягла на дивані в кімнаті відпочивати та прокинулася через те, що ОСОБА_7 намагався її зґвалтувати, утримував її за шию правою рукою в якій був ніж. Вона стала кричати та кликати на допомогу. На її крики прибіг ОСОБА_9 , який в цей час був на кухні, в руках у нього нічого не було. ОСОБА_7 відразу став різати потерпілого. Вона вскочила з дивану та вибігла з квартири та стала звати на допомогу. Коли повернулася до квартири, ОСОБА_7 вже не було, потерпілий був непритомний, весь в крові. Хтось із сусідів викликав швидку та поліцію. Швидка приїхала хвилин через 15 та госпіталізувала потерпілого. Через деякий час поліцейські біля квартири потерпілого затримали ОСОБА_7 . За час проживання ОСОБА_7 в квартирі, мав місце лише один словесний конфлікт між потерпілим та обвинуваченим з приводу того, що останній домагався від неї статевої близькості. Статевих відносин вона з обвинуваченим ніколи не мала.

Також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив суду, що вперше обвинуваченого побачив в квартирі свого брата ОСОБА_9 29 грудня 2020 року., коли брат разом з співмешканкою ОСОБА_10 снідали в кімнаті. 30 грудня 2020 року, близько 22.00 год. йому на мобільний телефон зателефонував сусід брата і повідомив, що брата порізали. Коли він приїхав до брата, то в кімнаті побачив на дивані та біля нього багато крові. Вікно в кухні було відкрите, на підвіконні був слід від взуття. Через деякий час до вікна підійшов ОСОБА_7 , а ОСОБА_10 повідомила співробітникам поліції, що це він спричинив тілесні ушкодження брату. Після чого, обвинуваченого затримали. Він поводив себе неадекватно, нібито перебував в стані наркотичного сп`яніння, тілесних ушкоджень він на ньому не бачив. Зі слів ОСОБА_12 йому відомо, що обвинувачений намагався її зґвалтувати, їй на допомогу прибіг брат і обвинувачений відразу став наносити йому ножові поранення.

Свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що мешканців квартири АДРЕСА_4 він не знав. У грудні 2020 року свідок проживав у квартирі АДРЕСА_5 цього будинку. Коли увечері 30 грудня 2020 року він повертався додому, зайшовши в під`їзд, побачив жінку в нетверезому стані, яка знаходилась на другому поверсі і просила сусідів викликати швидку. Він викликав швидку. Коли жінка повернулася до своєї квартири, яка знаходиться на першому поверсі, він зайшов за нею і в кімнаті в якій було світло побачив чоловіка на дивані, який був в крові. Багато крові було і біля нього. Коли він зайшов до квартири то увімкнув камеру на смартфоні і все зняв. Після цього, він викликав поліцію. Швидку та поліцейських очікував біля вхідних дверей у під`їзд. Карета швидкої допомоги приїхала швидко, співробітники поліції приїхали за лікарями. В подальшому відеозапис вказаних подій він надав слідчому.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчинені ним злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, підтверджується відомостями, які відображені в протоколі огляду місця події від 30 грудня 2020 року та фототаблиці до нього, в якому зафіксоване місце скоєння кримінального правопорушення, яким є двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , яка розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку. При огляді кухні квартири, зафіксовано, що вікно відчинене, на підвіконні виявлені сліди від протектору взуття. В залі, на дивані виявлені плями бурого кольору такі ж плями виявлені і на чоловічому одязі, який лежав на дивані. Поряд з диваном виявлена пляма бурого кольору зі згустками, розмірами 1 м. на 0,5 м. На столі, в кімнаті виявлені продукти харчування, кухонний ніж з чорною ручкою та ножиці з чорними ручками зі слідами речовини бурого кольору (т. 2, а.с.8-26).

Згідно висновків судово-медичного експерта № 12-14/15-А/21 від 13.02.2021 р. ,№ 12-14/117-А/21 від 19.02.2021 р., потерпілому ОСОБА_9 були спричинені наступні тілесні ушкодження: непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини в проекції яремної виразки, мечовидного відростку та в проекції 5, 6, 11 міжреберного проміжку справа; проникаюче колото-різане поранення живота в епігастральній ділянці із ушкодженням печінки та шлунку, що супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом (1000 мл), а також колото-різане поранення правого плеча по внутрішній поверхні із ушкодженням плечової артерії. За механізмом: вищевказані тілесні ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу, від не менш семиразової травматичної дії колюче-ріжучого предмета, можливо клинка ножа, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися, тому судити про конкретне знаряддя травми не є можливим. При цьому характер ушкоджень не виключає можливості утворення їх в строк 30.12.2020 року.

Згідно медичної карти № 23815 стаціонарного хворого відділення політравми КНП МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР, колото-різані поранення проникаючого та непроникаючого характеру, які мали місце у ОСОБА_9 , потребували оперативного втручання, які були проведені у вигляді: ПХО ран тулуба із накладанням швів; лапаротомії з ушиванням пораненню печінки та шлунку; а також ПХО рани правого плеча із ушиванням поранення плечової артерії.

За ступенем тяжкості: Непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини в проекції яремної виразки, мечовидного відростку та в проекції 5, 6, 11 міжреберного проміжку справа, як у сукупності так і поодинці, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).

Проникаюче колото-різане поранення живота в епігастральній ділянці із ушкодженням печінки та шлунку, що супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом, а також колото-різане поранення правого плеча із ушкодженням плечової артерії, як у сукупності так і кожне окремо, належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Встановити силу та напрямок, а також послідовність нанесення травматичних впливів по наявним судово-медичним даним не є можливим, проте, можна припустити, що сила була достатня для утворення вищеперелічених ушкоджень.

Достовірно встановити в якому саме положенні знаходився ОСОБА_9 , а також взаємо-розташування із нападником в момент отримання комплексу ушкоджень, по наявним судово-медичний даним, не є можливим.

Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, що встановлено у потерпілого, можна відповісти, що тілесних ушкоджень, характерних для самооборони не мається.

З урахуванням характеру колото-різаних поранень, що мають місце у ОСОБА_9 , не виключається, що після отримання вищезгаданих ушкоджень потерпілий міг виконувати які-небудь активні самостійні дії, об`єм та тривалість яких встановити не представляється можливим.

Згідно даних з медичної карти № 23815 стаціонарного хворого відділення політравми КНП МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР відомо, що група крові ОСОБА_9 - 0ар(І).

Механізм утворення тілесних ушкоджень, які мають місце у ОСОБА_9 , не відповідає об`єктивним судово-медичним даним відповідно способу їх спричинення, на який вказує підозрюваний ОСОБА_7 в протоколі проведення слідчого експерименту та його допиту в частині кількості та локалізації травматичних впливів. З урахуванням даних медичної документації однозначно встановити конкретне знаряддя травми (ножем чи ножицями) не є можливим, через відсутність детального опису характеру ран та ходу ранових каналів кожної з ран, проте, можливо лише припустити, що колото-різані поранення, що мають місце у ОСОБА_9 , могли утворитися внаслідок травматичного впливу кожного з предметів (ножів та ножиць), які надані на дослідження ( т. 2, а.с.29-30; 31-33).

Як зазначено у висновку експерта-імунолога № 14/24-С/21 від 23.02.2021 р., на спортивних брюках (об`єкти №№1,2) ОСОБА_7 , вилучених під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у цих об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_9 не виключається ( т. 2, а.с.35-36).

У висновку експерта-імунолога № 14/22-С/21 від 24.02.2021 р., зазначено, що на футболці з довгими рукавами (об`єкти №№1,5-9) ОСОБА_7 , вилученій під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у цих об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_9 не виключається ( т. 2, а.с.38-40).

Висновком експерта-цитолога № 15-12/№25-С/2021 від 08.02.2021 р., встановлено, що в результаті проведення судово-медичної експертизи тампону-змиву РБК (об`єкт №1) та змиву поряд з плямою (об`єкт №2), вилучених під час огляду місця події 30.12.2020 року в кв. АДРЕСА_3 , встановлено наступне: в об`єкті №1 знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген Н, властивий групі крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В; ізогемаглютиніни не виявлені. При цитологічному дослідженні: статева приналежність крові не встановлена, у зв`язку з непридатністю клітинних елементів її у препаратах для діагностики статі; ядровмісні клітини не знайдені. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові в даному об`єкті могли походити від будь-якої людини з вищезазначеною приналежністю крові, яким міг бути потерпілий ОСОБА_9 (т.2, а.с. 42-47).

Висновком експерта-цитолога № 15-12/№24-С/2021 від 08.02.2021 р., встановлено, що кров громадянина ОСОБА_9 належить до групи О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Кров ОСОБА_7 , належить до групи А (II) з ізогемаглютиніном анти-В. В результаті проведення судово-медичної експертизи тампонів-змивів з обох рук громадянина ОСОБА_7 (об`єкти №№1,2), встановлено наступне: в об`єкті №2 (ліва рука) знайдені сліди крові людини з домішкою потожирових виділень, в яких при серологічному дослідженні виявлені антигени А та Н. При цитологічному дослідженні статева приналежність крові не встановлена, у зв`язку з відсутністю клітинних елементів її у препаратах; ядровмісні клітини, придатні для цитологічного обліку, не знайдені. Таким чином, враховуючи результати досліджень, беручи до уваги конкретні обставини справи та групові характеристики осіб, що проходять по справі, можна припустити, що в даному об`єкті має місце змішення крові від будь-якої людини з груповою приналежністю О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В., яким може бути потерпілий ОСОБА_9 , та потожирових виділень та крові від будь-якої людини з груповою приналежністю А (II) з ізогемалютиніном анти-В, яким може бути підозрюваний громадянин ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 49-54).

Висновком експерта-цитолога № 15-12/№18-С/2021 від 30.01.2021 р., встановлено, що в результаті проведення судово-медичної експертизи кухонного ножа (об`єкти №№1,2), вилученого під час огляду місця події 30.12.2020 р. в адресою скоєння злочину, знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген Н, властивий групі крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові у даних об`єктах можуть походити від будь-якої людини з груповою приналежність крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти -В, у тому числі і від потерпілого громадянина ОСОБА_9 (т.2, а.с.56-58).

Висновком експерта-цитолога № 15-12/№22-С/2021 від 02.02.2021 р., встановлено, що в результаті проведення судово-медичної експертизи ножиць (об`єкти №№1,2), вилучених під час огляду місця події 30.12.2020 р. за адресою скоєння злочину, виявлені сліди крові людини з домішкою потожирових виділень. При серологічному дослідженні виявлені антигени А і Н, ізогемаглютиніни не виявлені. Таким чином, враховуючи результати дослідження, конкретні обставини справи та групи крові осіб що проходять по справі, можна припустити, що в даних слідах має місце змішення слідів крові від будь-якої людини з груповою належністю крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, яким і міг бути потерпілий ОСОБА_9 та потожирових виділень з груповою належністю крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В, яким і міг бути підозрюваний ОСОБА_7 (т.2, а.с.60-62).

Висновком експерта-імунолога № 14/23-С/21 від 22.03.2021 р., встановлено, що на сорочці (об`єкти №№1-15), вилученій в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у вказаних об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти - В, походження якої від ОСОБА_9 не виключається (т. 2, а.с. 81-83).

Висновком експерта-імунолога № 14/88-С/21 від 02.02.2021 р. встановлено, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В (т.2, а.с.85).

Висновком експерта-імунолога № 14/25-С/21 від 16.03.2021 р. встановлено, що на коричневому напірнику подушки (об`єкти №№1-3), вилученої в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у даних об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_9 не виключається (т.2, а.с. 87-88).

Висновком експерта-імунолога № 14/26-С/21 від 22.032021 р. встановлено, що на куртці (об`єкти №№1-4,6,8,11-15,18), вилученій в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у даних об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_9 не виключається (т.2, а.с. 90-92).

Також провина ОСОБА_7 підтверджується протоколом огляду від 10.02.2021 р., з фототаблицеєю до нього, наданого свідком ОСОБА_13 смартфону Redmi 8 T NoTe, під час огляду якого в електронній папці Галерея виявлено у вкладці Альбоми папку Відео, де знаходиться відео файл: дата зйомки 30.12.2020 р., час 21:27, а саме відеозапис подій зафіксованих свідком під час перебування 30.12.2020 р. в квартирі потерпілого. Даний файл скопійовано на електронний носій (т.2,а.с.67-70).

Протоколом огляду речей від 17.02.2021 р. з доданим до нього CD-R диском у якому містяться: аудіо файли надані оператором 102 (УОАЗОР ГУНП в Харківській області), повідомлення ОСОБА_13 оператору 102 ; CD-R диск на якому міститься аудіо файл наданий оператором 103 ( КНП ХОР ЦЕМДМК ), повідомлення ОСОБА_13 оператору 103 ; CD-R диск на якому міститься відео файл наданий свідком ОСОБА_13 (т.2, а.с. 71-72).

Постановами слідчого від 17.02.2021 р. та 31.12.2020 р., перелічені в протоколах огляду місця події та огляду речей медичні документи та речі визнані речовими доказами (т.2, а.с.73, 74).

Згідно відомостей, відображених у протоколі слідчого експерименту від 31.12.2020 року та відеозаписі до нього, проведеного за участю ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , під час проведення якого ОСОБА_7 повідомив про причини виникнення конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 та механізм спричинення останньому тілесних ушкоджень та зазначив, що поранення спричиняв ножем, який взяв зі столу ( т.2, а.с. 75-79).

Протоколом затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України зафіксовано, що фактично обвинуваченого було затримано 31.12.2020 року о 01 год.30 хв. та під час його обшуку в приміщенні відділу поліції було вилучено його одяг в який він був одягнутий під час вказаних подій (т. 2, а.с. 108-111).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №14 від 13.01.2021 року, ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, він виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2, а.с.63-65).

За таких обставин, твердження обвинуваченого щодо наявності в його діях ознак умисного заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому при перевищенні меж необхідної оборони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому слід врахувати, що обвинувачений не заперечував, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли саме від його дій і зазначав, що спричинив їх після того, як потерпілий його образив та став намагатися вдарити його молотком і наміру вбивати потерпілого у нього не було, а після того як він зрозумів, що спричинив потерпілому тяжкі поранення, він намагався йому допомогти та викликати швидку. Проте, показами потерпілого та свідка ОСОБА_10 , які вони давали під час судового розгляду, спростовується ці обставини. Вказані особи пояснили суду, що обвинувачений став наносити поранення потерпілому відразу, як той прибігши на допомогу ОСОБА_10 , став відтягувати обвинуваченого від неї. Обвинувачений припинив спричиняти поранення потерпілому лише після того, як той знепритомнів, а свідок ОСОБА_10 вибігла з квартири та стала звати сусідів на допомогу. Доводи обвинуваченого про те, що він намагався надати допомогу потерпілому та викликати швидку також спростовуються матеріалами справи, оскільки встановленими судом обставинами підтверджено, що обвинувачений одразу покинув квартиру через вікно у кухні, після того, як свідок ОСОБА_10 вибігла з квартири. Крім того, під час затримання в порядку ст. 208 КПК України та проведення слідчого експерименту обвинувачений в присутності захисника, сам вказував на те, що поранення спричинив потерпілому ножем. Спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ножем не виключається і проведеними по справі судово-медичними експертизами, висновки яких наведені вище.

Тому, колегія суддів погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого саме за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, оскільки його дії містять ознаки закінченого замаху на вбивство, оскільки він допускав можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого. Спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація поранень потерпілого, причини припинення злочинних дій, поведінка винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки вказують на вчинення ОСОБА_7 саме злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто замаху на вбивство потерпілого, який може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлений, особа не може нести відповідальність за замах на вбивство. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Виходячи із сукупності всіх обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зокрема, способу вчинення, характеру та локалізації отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №12-14/117-А/21 від 19.02.2021 р. могли утворитися внаслідок травматичного впливу як ножів так і ножиць, які були надані на дослідження, попередню поведінку та взаємовідносини обвинуваченого та потерпілого, обвинувачений мав на меті саме спричинення смерті потерпілому, настання смерті охоплювалося умислом обвинуваченого на позбавлення життя (вбивства) потерпілого.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання, зокрема скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння та вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування статей 69, 75 КК України судом не встановлено.

Судом встановлено, що обвинувачений не одружений, не працює, має спеціальну середню освіту, за місцем попереднього ув`язнення характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи, був засуджений Фрунзенським районним судом м. Харкова 21.01.2021 року за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.125 КК України, із застосуванням положень ст.ст.70,72 КК України до двох років обмеження волі. Під час розгляду спарви в суді першої інстанції вказаний вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року не набрав законної сили.

Враховуючи, що на час розгляду справи в апеляційному суді вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року набрав законної сили, а інкримінований злочин, передбачений ч.2 ст.15- ч.1 ст.115 КК України, вчинений ним до ухвалення вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року, колегія суддів вважає небезпідставними доводи апеляційної скарги прокурора, що в даному випадку підлягають застосуванню правила ч.1 ст.71 КК України та зарахування обвинуваченому покарання, призначеного за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_7 призначено покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання призначається за правилами, передбаченими у ч.ч. 1-3 ст. 70 КК України, при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, колегія суддів вважає за необхідне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року, більш суворим за оскаржуваним вироком, що передбачено вимогами ст. 71КК України.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК з уточненням в його резолютивній частині порядку призначення остаточного покарання.

Апеляційні доводи захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог КПК, у скарзі не мотивовані та жодним чином не обґрунтовані, тому не можуть бути прийняті до уваги. Разом з тим, доводи обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та обраного судом надто суворого покарання є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого та захисника підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі, апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника - частково, а вирок суду зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Оцінюючи доводи обвинуваченого та його захисника про можливість пом`якшення обвинуваченому строку відбування покарання, колегія суддів вважає за можливе, виходячи з наданих на це апеляційному суду дискреційних повноважень та враховуючи усі надані апелянтами дані, які характеризують особу обвинуваченого, пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши при цьому положення ч.1 ст. 70 КК України та визначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.2 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 11 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора , - задовольнити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України покарання з 9 (дев`яти) років позбавлення волі до 8 (восьми) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 01 2021 року, більш суворим покаранням, призначеного за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_14 ОСОБА_4