ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1919/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/178/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на вирок Чортківського районного суду від 13 травня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання в вигляді п`яти років і шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з часу звернення вироку до виконання. Зараховано в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 термін перебування його під вартою з 1 серпня 2018 року по 3 лютого 2020 року включно.

Позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково і стягнуто в їх користь із Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» по 44 676 гривень кожному.

Скасовано арешт автомобіля марки MITSUBISHI Canter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було накладено на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 серпня 2018 року.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено.

Згідно вироку, 1 серпня 2018 року о 11-й годині 45 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем МІТSUBISHI Саnter, номерний знак НОМЕР_1 , наблизився вулицею Млинарська у м. Чорткові до Т-подібного перехрестя із вулицею Шевченка. Під час руху обвинувачений ОСОБА_7 в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1 та 2.3 «б», «д» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР України), не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, відволікся від керування автомобілем, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. В цей час правим тротуаром вулиці Шевченка рухалась малолітня ОСОБА_12 з матір`ю ОСОБА_10 . Унаслідок проявленої неуважності під час керування транспортним засобом водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав автомобілем МІТSUBISHI на перехрестя вулиць Млинарської та Шевченка м. Чортків, після чого безпричинно виїхав на тротуар, чим порушив п. 11.13 ПДР України, згідно якого водіям забороняється рух транспортних засобів по тротуарах, вчинивши на ньому біля будинку № 68 вул. Шевченка м. Чортків наїзд на малолітню ОСОБА_12 та її матір ОСОБА_10 . Унаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому 1 пальця правої стопи, множинних саден нижніх кінцівок, травматичної ампутації 1 пальця правої стопи, рваної рани зовнішньої поверхні правого гомілково-ступеневого суглобу та правої стопи, рваної рани правого кульшового суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді багатоуламкового перелому склепіння та основи черепа, переломів верхньої та нижньої щелеп, переломів кісток носа та надперенісся, руйнування з розмізченням речовини лівої півкулі головного мозку, мозочка, довгастого мозку та моста; закритої травми грудей з розривами обох легень, спинного мозку, м`язів міжреберних проміжків, перелому грудного відділу хребта, повним розривом спинного мозку на цьому рівні, переломами 9-11 правих ребер та 5-6,8 лівих ребер, уламковий перелом лівої лопатки; закритої травми живота з крововиливом у великий сальник та розривом його, розмізченням селезінки; закритого перелому лівої стегнової кістки; рани на голові, тулубі, лівій руці, лівій нозі; саден на голові, руках, тулубі та ногах; синців на голові, руках, тулубі та ногах; від яких загинула на місці пригоди.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 11.13. ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_12 і спричиненням потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просять призначити комплексну комісійну судову психолого-психіатричну та судово-медичну експертизи із залученням експертів за фахом неврології, судової медицини, психології та психіатрії, а за результатами апеляційного розгляду вирок Чортківського районного суду від 13 травня 2022 року скасувати і кримінальне провадження закрити. Свої вимоги мотивують тим, що Чортківським районним судом не було проведено повний аналіз наявності в даних обставинах складу злочину. Зазначають, що в цьому провадженні залишилась невстановленою причина по якій обвинувачений вчинив наїзд на потерпілих. Також, не було з`ясовано питання щодо стану здоров`я обвинуваченого в момент ДТП, а також обставин його поведінки і психічного стану. Звертають увагу суду на те, що після ДТП, у обвинуваченого періодично почалася втрата орієнтації в просторі і в часі, з приводу чого він неодноразово проходив стаціонарне лікування в медичних закладах, про що є відповідні виписки з історії хвороби, а саме встановлено, що обвинувачений на даний час страждає епілептичною хворобою з частими простими абсансами 5-7 разів на тиждень та рідкими розгорнутими тоніко-клонічними нападами 1-2 рази на місяць. Вищевказані дані не були предметом дослідження судових експертів, так як до моменту скоєння ДТП у обвинуваченого не спостерігалося ознак цієї хвороби. Стверджують, що допитані в судовому засіданні експерти повідомили, що для з`ясування стану здоров`я обвинуваченого в момент ДТП, необхідно було призначити нову експертизу, надавши експертам усі наявні медичні документи станом на дату її призначення. Вказують на те, що суд першої інстанції безпідставно, неодноразово відмовляв стороні захисту у задоволенні клопотання про призначення комплексної комісійної судової психолого-психіатричної та судово-медичної експертизи із залученням відповідних експертів.

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_9 просить скасувати вирок Чортківського районного суду від 13 травня 2022 року в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 максимальне основне покарання передбачене ч.2 ст. 286 КК України, а саме 8 років позбавлення волі. Також просить змінити вирок Чортківського районного суду від 13 травня 2022 року в частині збільшення страхових сум на користь позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 шляхом задоволення в повному обсязі їхньої позовної заяви. Свої вимоги мотивує тим, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через свою м`якість і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі засудженого, виходячи з того, що під час досудового розслідування та розгляду справи у суді, ОСОБА_7 своєї вини не визнав, не розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, а весь час починаючи з 01 серпня 2018 року намагався уникнути передбаченої ч.2 ст. 286 КК України відповідальності, затягував розгляд справи і спричиняв душевні страждання потерпілим. Незважаючи на проведення в межах кримінального провадження та під час судового розгляду судово-медичних, судово-психіатричних експертиз, які визнали ОСОБА_7 дієздатним і таким, що міг на момент вчинення інкримінованого йому правопорушення давати звіт свої діям та керувати ними, останній і по даний час не погоджується з їх висновками. Щодо часткового задоволення позовних вимог потерпілих зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув з відповідача ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 10000 грн. моральної шкоди кожному, так як страховик взяв на себе повну цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, внаслідок настання страхового випадку. Із визначеного у полісі обов`язкового ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих у розмірі 200000 грн., 5% становить ліміт стягнення моральної шкоди на кожну особу, якій належить страхове відшкодування, що буде складати 10000 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, просив призначити експертизу і пояснив, що приступи у нього були і до події ДТП,

доводи захисника, який також підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, просив вирок скасувати і закрити кримінальне провадження;

представника потерпілих, який підтримав свою апеляційну та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту за її безпідставністю;

прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого і його захисника;

перевіривши доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює встановлені в ході судового розгляду і визнані судом доведеними обставини в частині того, що 1 серпня 2018 року о 11-й годині 45 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем МІТSUBISHI Саnter, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Млинарська і Шевченка у м. Чорткові безпричинно виїхав на тротуар і здійснив наїзд на малолітню ОСОБА_12 та її матір ОСОБА_10 , внаслідок чого ОСОБА_12 загинула на місці пригоди, а ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Також, в апеляційній скарзі не оспорюється висновок суду першої інстанції про те, що порушення обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 11.13. ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_12 і спричиненням потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту стверджує, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 були спричинені втратою чи порушенням його свідомості, тобто були вчинені в стані неосудності, що виключає наявність в його діях суб`єктивної сторони складу інкримінованого злочину.

Однак, така версія захисту була належним чином перевірена в ході судового розгляду і спростована з наведенням належних і достатніх мотивів такого рішення суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції правильно враховано висновки судово-психіатричної експертизи № 379 від 16 серпня 2018 року про те, що ні в період, який відноситься до інкримінованого злочину, ні на час проведення експертизи обвинувачений ОСОБА_7 психічними захворюваннями чи тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав і міг давати звіт своїм діям та керувати ними. (т.1 а.к.п. 250-254)

Також, в ході проведення судово-медичної експертизи №59 від 13.09.2018 року не було виявлено будь-яких медичних даних, що могли би вказувати на втрату обвинуваченим ОСОБА_7 свідомості під час керування транспортним засобом 01.08.2018 року близько 11 год 45 хвилин (т.1 а.к.п. 227-228)

Доводи сторони захисту про неповноту з`ясування цих обставин під час досудового розслідування і судового розгляду спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких видно, що при проведенні вказаної експертизи були досліджені дані:

медичної карти амбулаторного хворого обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій наявні записи здебільшого про медичні огляди ОСОБА_7 з 2007 по 2018 роки у зв`язку із травмою його руки у 2005 році. Також, експертами були досліджені наявні у цій карті два записи лікарів (терапевта і невропатолога) від 01 серпня 2018 року, тобто в день ДТП, і результати зроблених у той день клінічних аналізів крові, в тому числі на вміст глюкози, показники яких знаходяться в межах норми;

справи МСЕК № 137, яка складається із семи актів огляду ОСОБА_7 медико-соціальною експертизою в період 2007-2018 років;

протоколу комп`ютерної томографії головного мозку ОСОБА_7 від 01.08.2018р., тобто проведеної в день вчинення ДТП, і доданого до цього протоколу компакт-диску з томографічними сканами голови ОСОБА_7 ;

однієї рентгенограми на ім`я ОСОБА_7 ;

протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 1 серпня 2018 року, в ході якого він стверджував про втрату свідомості в момент виїзду автомобілем на перехрестя і прийшов до тями вже коли почув крики після наїзду на потерпілих, а також повідомив, що випадки втрати свідомості в нього були і раніше, коли він отримав травму руки;

інші матеріали кримінального провадження №0000400.

Крім того, в ході судового розгляду було допитано експерта ОСОБА_13 , який детально роз`яснив вищенаведений висновок і зазначив, що предметом дослідження експертів була медична документація обвинуваченого з 2005 року, в тому числі дані його медичних обстежень безпосередньо після події ДТП, а також протокол його допиту, в ході якого ОСОБА_7 стверджував про втрату ним свідомості. Однак, дослідивши усі вказані матеріали, комісія з трьох експертів прийшла до однозначного висновку про відсутність жодних підстав стверджувати, що на час дорожньо-транспортної події обвинувачений міг втрачати свідомість.

Наведені обставини вказують на безпідставність доводів апеляційної скарги про неповноту з`ясування обставин кримінального провадження щодо осудності обвинуваченого і необхідність призначення нової експертизи, оскільки вони беззаперечно підтверджують, що ні результати обстеження ОСОБА_7 лікарями безпосередньо після ДТП, ні результати проведених того ж дня клінічних аналізів його крові і комп`ютерної томографії мозку, ні наявні в медичній карті об`єктивні відомості щодо захворювань ОСОБА_7 за період 2007-2018 років не містять будь-яких медичних даних, що могли би вказувати на втрату ним свідомості під час керування транспортним засобом 01 серпня 2018 року близько 11 год. 45 хвилин.

Нові дані щодо стану здоров`я ОСОБА_14 і встановлені в ході судового розгляду обставини, в тому числі відомості про виявлене у обвинуваченого після події ДТП захворювання (епілепсія), також були предметом експертного дослідження, однак передбачених ст.ст.19,20 КК України обставин встановлено не було.

Так, згідно висновку призначеної в ході судового розгляду судово-психіатричної експертизи № 503 від 29 жовтня 2021 року, на час її проведення обвинувачений ОСОБА_7 виявляв ознаки епілепсії з наявністю абсансів частотою 3-6 раз на тиждень та легкими когнітивними розладами. Однак, такий розлад не досягає рівня хронічного психозу або вираженого недоумства і тому обвинувачений примусових заходів медичного характеру не потребує.

Зазначені висновки експертиз проведені кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. В ході дослідження дані відповіді на всі поставлені на вирішення експертиз запитання, жодних суперечностей між висновками і показаннями експертів встановлено не було, а тому в колегії суддів сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків немає.

Враховуючи наведені та інші встановлені в ході судового розгляду обставини вчинення ОСОБА_7 дорожньо-транспортної пригоди 01 серпня 2018 року, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 та тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_10 .

Отже, в ході апеляційного розгляду встановлено, що з`ясування обставин та перевірка їх доказами у цьому кримінальному провадженні проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону і таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, апеляційним судом не встановлено.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , за доводами потерпілих та обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції визначив його з урахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, є інвалідом 3 групи внаслідок загального захворювання, на даний час виявляє ознаки епілепсії з наявністю абсансів частотою 3-6 раз на тиждень та легкими когнітивними розладами, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину.

Наведені відомості про особу обвинуваченого суд першої інстанції правильно врахував разом з даними про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер і мотиви допущених порушень правил дорожнього руху, наслідки, що настали у виді травмування потерпілої ОСОБА_10 та спричинення смерті потерпілій ОСОБА_12 , взяв до уваги думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні обвинуваченого, і прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_7 слід обрати покарання в розмірі, що наближений до максимального. Таке, покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

При цьому, зі змісту вироку видно, що обставини на які є посилання в апеляційній скарзі потерпілих, були також враховані при призначенні покарання і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями апеляційної скарги представника потерпілих, що призначене покарання є явно несправедливим.

Також, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, в тому числі положення ст.ст. 15, 16, 23, 979, 999, 1167, 1187 ЦК України і ст.7, 23, 26-1, 27, 35, 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Закон України Про страхування, ст.128 КПК України, ст.ст.12,13,22 ЦПК України.

Так, безпідставними є доводи представника потерпілих про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення з ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія відшкодування моральної шкоди в сумі по 10 тис.грн. в користь ОСОБА_11 і ОСОБА_10 .

Позовні вимоги в цій частині були обґрунтовані посиланням на положення ст.22.3. Закону №85/96-ВР, тобто Закону України Про страхування від 7 березня 1996 року.

В оскарженому вироку суд першої інстанції вказав, що така норма цього закону відсутні і він не містить правових норм щодо регулювання порядку і розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок є правильним, оскільки ст.22 Закону України Про страхування №85/96-ВР від 7 березня 1996 року стосується порядку зміни страхувальника-фізичної особи в договорі страхування.

В апеляційній скарзі представник потерпілого не заперечує наведені в оскарженому вироку підстави відмови в задоволенні цивільного позову в цій частині, не навів жодних обґрунтувань щодо того, чому він вважає такі висновки суду першої інстанції неправильними.

Також, в апеляційній скарзі не наведено жодних заперечень на викладений в оскарженому вироку висновок суду першої інстанції щодо безпідставності вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, через те, що потерпілі не подали відповідні докази.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що такий висновок суду першої інстанції є правильним і ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Тобто, згідно вказаної норми лише після розрахунку страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, від отриманої суми розраховується моральна шкода у розмірі 5 %. При цьому, страховиком відшкодовується потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не 5 відсотків від максимальної суми відшкодування (в даному випадку) 200 000 гривень, як помилково вважає представник позивача.

В матеріалах кримінального провадження відсутні і потерпілими та їх представником в ході судового і апеляційного розгляду не надані докази здійснення потерпілими витрат на лікування в розмірі 200 тис.грн. Крім того, зі встановлених у цьому провадженні обставин не вбачається заподіяння внаслідок ДТП безпосередньо шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_11 , а потерпіла ОСОБА_10 не надала документального підтвердження витрат, понесених нею на лікування, що не має змоги здійснити розрахунок суми відшкодування шкоди, пов`язаної з її лікуванням, а відтак не може бути вирахуваний і сам розмір моральної шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо підстав зміни вироку в частині вирішення цивільного позову.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 травня 2022 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді