ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року

м. Київ
справа № 629/275/19
провадження № 51-5452км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_7 ,
засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засуджених

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001433 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Курилівка Куп`янського району Харківської області, зареєстрованого у

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, зареєстрованого у

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вступ
Військовослужбовці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з 22:30 25 липня 2018 року до 03:18 26 липня 2018 року, в ході виниклої сварки, нанесли потерпілому не менше 10 ударів. Після чого, за попередньою змовою, маючи єдиний умисел на заподіяння смерті, з силою затягнули шнурок на шиї потерпілого, внаслідок чого настала його смерть, а труп скинули до люку колектору зливної води.
Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб та засудив до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Апеляційний суд частково задовольнив скаргу засудженого ОСОБА_8 , змінив вирок місцевого суду в частині призначення йому покарання та пом`якшив покарання за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
Засуджені подали касаційні скарги в яких просять змінити оскаржувані судові рішення та пом`якшити їм покарання у зв`язку з його суворістю.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, в порядку касаційного розгляду, має відповісти на довід щодо справедливості призначеного засудженим покарання у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2021 року засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у тому, що вони з 22:30 25 липня 2018 року до 03:18 26 липня 2018 року, більш точного часу та дати в ході судового розгляду не встановлено, будучи військовослужбовцями за контрактом (солдатами), перебували на території військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де під час вживання спиртних напоїв між ними та військовослужбовцем (солдатом) ОСОБА_10 на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин розпочалася сварка. В подальшому, почергово ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 руками та ногами хаотично нанесли не менше 10 ударів потерпілому ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, побоюючись наслідків за свої протиправні дії стосовно потерпілого, за попередньою змовою між собою, маючи єдиний умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому, щоб останній не зміг повідомити про своє побиття, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 та свідомо допускаючи їх настання, з силою затягнули шнурок на шиї останнього, внаслідок чого настала його смерть. Далі, усвідомлюючи, що потерпілий не подає ознак життя, скинули його труп до люку колектору зливної води та залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року вирок місцевого суду змінено та пом`якшено призначене ОСОБА_8 покарання за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах засуджені, надаючи власну оцінку доказам та не погоджуючись з фактичними обставинами даного провадження, просять змінити оскаржувані судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених через суворість і просять пом`якшити призначене їм покарання за

п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
В обґрунтування своїх вимог засуджені стверджують, що суд першої інстанції, а в подальшому і апеляційний суд, порушили загальні засади призначення покарання, внаслідок чого визначили їм занадто суворе покарання. Разом з цим, стверджують, що суди не врахували конкретних обставин кримінального провадження, даних про їх особу, що в сукупності давало судам підстави призначити їм більш м`яке покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 прокурор наводить доводи на спростування тверджень касаційної скарги засудженого.
У судовому засіданні засуджені та їх захисники підтримали касаційні скарги засуджених, а прокурор заперечував проти їх задоволення.
Релевантні джерела права й акти їх застосування
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених

у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства та з урахуванням особливостей, передбачених статтями 404, 405 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційній скарзі та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Що стосується покарання та його мети, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частиною 1 статті 65 КК України установлено, що суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Нормами ст. 12 КК України передбачена класифікація кримінальних правопорушень:

1. Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

2. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов'язане з позбавленням волі.

3. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, думку засуджених, їх захисників та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарги засуджених не підлягають задоволенню з таких підстав.
Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Оспорювання засудженими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 установлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що зводиться до тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Так, колегія суддів звертає увагу на те, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч. 1 ст. 50 КК України). Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 КК України).
Слід зазначити, що у правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.
На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.
Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.
Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину.
Повертаючись до обставин даного кримінального провадження, слід зазначити, що відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене п. 12 ч. 2

ст. 115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. При цьому, слід зазначити, що об`єктом посягання являється життя іншої людини та наслідком вчинення якого є смерть людини.

При призначенні засудженому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином скоєним проти життя та здоров`я особи, дані про його особу, який раніше не судимий, на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його стан здоров`я. Суд зважив на те, що засуджений за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, зокрема те, що він є недисциплінованим, схильним до суперечок. При цьому проявляє асоціальну поведінку (схильність до алкоголізму, ігроманії та крадіжок особистого майна). Має низькі морально психологічні якості. Також судом враховані конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки. При цьому суд зважив на відсутність обставин, що пом`якшують покарання та на наявність обставини, що його обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, зазначені вище дані про особу ОСОБА_9 , відсутність обставин, які пом`якшують йому покарання та наявність обтяжуючої покарання обставини, а також ставлення до вчиненого ним діяння, обставини вчинення злочину, об`єктом якого є життя та здоров`я людини, характер та наслідки скоєного кримінального правопорушення, а саме те, що в результаті вчинення засудженим інкримінованого йому кримінального правопорушення настали негативні та незворотні наслідки смерть людини, яка була позбавлена життя у молодому віці, дійшли обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на

15 років.
Водночас апеляційний суд, за результатами перегляду вироку суду першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про пом`якшення засудженому

ОСОБА_8 покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а в решті залишаючи судове рішення без зміни, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, є учасником антитерористичної операції на сході України, безпосередньо брав участь у бойових діях, мав контузію, після якої в нього наявні негативні зміни в психологічному стані, а також те, що він має посттравматичний синдром, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується не вперше, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ставлення засудженого до скоєного. Також судом враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання та на наявність такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
На підставі наведених даних апеляційний суд дійшов висновку про необхідність пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на строк наближений до мінімальної межі санкції зазначеної норми (позбавлення волі строком на 12 років).
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам засуджених через суворість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини.
Отже, призначене засудженим покарання відповідає принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та сприятиме виправленню засуджених й попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень та не буде таким, що не відповідатиме вимогам статті 65 КК України.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції залишає судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення, у разі відсутності підстав передбачених ст. 438 КПК України для його скасування або зміни.
Призначене засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України. Таке покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Судові рішення у даному кримінальному провадженні належним чином мотивовані і відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.

Врахувавши зазначене, касаційні скарги засуджених слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3