Дата документу 12.05.2022 Справа № 643/2513/20
У Х В А Л А

12 травня 2022 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Веселе, Харківського району, Харківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України, -

встановив:

Розпорядженням Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова змінено на Октябрський районний суд м. Полтави.
09.05.2022 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшло клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні клопотання підтримав та прохав його задовольнити мотивуючи тим, що наведені ризики, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вплив на потерпілих та свідків, прокурором недоведені. Зазначив, що обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, де мешкають його батьки, які є пенсіонерами. Також вказав, що обвинувачений ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дитину, яка потребує батьківського піклування та виховання. На теперішній час сторона обвинувачення закінчила досудове розслідування , зібрала відповідні докази, в той же час поведінка обвинуваченого є зразковою. Іншим обвинуваченим обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту та з їх боку не зафіксовано жодних фактів впливу на свідків чи потерпілих. Більше того, обвинувачений повністю відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду. Зазначив, що лише одна тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може бутии підставою тривалого тримання під вартою обвинуваченого, який ув`язнений вже більше двох років. Крім того, ОСОБА_5 користується презупцією невинуватості, придатний до військової служби та висловив щире бажання захищати незалежність та територіальну цілісність України та долучитися до Збройних сил України.
Обвинувачений ОСОБА_5 через свого захисника надав суду власноручну заяву, згідно якої клопотання підтримав та просив розглянути без його участі, висловив наміри вступити до лав ЗСУ.
Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу та просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строки тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи, що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, один з яких під час перебування під особистим зобов`язанням, не працює, за місцем проживання не має міцних соціальних зв`язків, тому існують ризики переховування його від суду, впливу на потерпілого та свідків.
Суд заслухавши учасників процесу, вивчивши надані суду матеріали справи, приходить до таких висновків.
У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати 2 місяців.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому має враховуватись практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні.
Виходячи з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. У рішенні ЄСПЛ «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року констатовано порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції, оскільки національні суди продовжували тримання під вартою, посилаючись восновному на тяжкість вчиненого злочину, та використовували стереотипні формулювання без розгляду конкретних обставин справи. Відповідно до рішення у справі «Пічугін проти України» від 23.10.2012 року, ЄСПЛ констатував порушення Конвенції через невмотивованість у рішення суду продовження існування ризиків втечі обвинуваченого і чи виправдовують вони позбавлення волі протягом усього часу кримінального провадження. У справах «Цигоній проти України» від 24.11.11 року, «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року, «Дейнеко проти України» від 21.05.2019 року ЄСПЛ констатував порушення Україною п. 3 ст. 5 Конвенції у зв`язку з тим, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою не містило належних і достатніх підстав для такого тривалого тримання та національні суди не розглянули жодних альтернативних запобіжних заходів. В рішенні ЄСПЛ у справі «Ходорковський проти Росії», зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.
Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ Сааді проти Сполученого Королівства).
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України.
Зокрема, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно провести оцінку в сукупності всіх обставин, а саме: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Суд зазначає, що прокурором, всупереч вимогам ст. ст. 184, 199 КПК України, не подано до суду документальних доказів наявності ризиків, зазначених у ст. 184 та ч. 3 ст. 199 КПК України, а також того, що ці ризики виправдовують подальше тривале тримання обвинуваченого під вартою. Клопотання прокурора не містить жодних додатків.
Сама тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та публічний інтерес до цієї справи не можуть виправдовувати його тривале ув`язнення. При цьому судом враховується те, що прокурором не спростовано твердження сторони захисту, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована.
Якщо на початковому етапі досудового розслідування можливо й була необхідність у триманні обвинуваченого під вартою, однак на даному етапі судового розгляду, докази продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу суду не надані, з огляду також на тривале тримання обвинуваченого під вартою (більше року), ризиками обстірілів Харківського слідчого ізолятора внаслідок військової агресії РФ, відносно молодого віку обвинуваченого, можливості й бажання захисту ним рідного міста й Батьківщини в цілому.
При цьому, суд зважає на те, що не є жодним чином доведеними ризики впливу обвинуваченого на свідків, знищення документів чи речових доказів, перешкоджання встановленню істини у справі, продовження злочинної діяльності.
Обвинувачений користується презумпцією невинуватості та обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації дій, підлягають доведенню в установленому законом порядку в суді.
Також суд звертає увагу й на те, що іншим обвинуваченим в даній справі при майже аналогічних обставинах справи обирались не пов`язані з триманням під вартою запобіжні заходи.
Проведення повноцінних судових засідань у даному провадженні наразі через військову агресію РФ не є можливим, відеоконференцзвязок з Харківським слідчим ізолятором відсутній, етапування обвинуавачених не здійснюються. Московський районний суд м. Харкова, у провадженні якого перебуває дана справа тимчасово, на невизначений термін припинив свою діяльність, проте кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , всупереч розпорядженню голови ВС № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року, до даного часу в Октябрський районний суд не надійшло, про що свідчить довідка суду від 12.05.2022 року №01.2-10/205/2022. Відтак і право обвинуваченого ОСОБА_5 на справедливий суд у розумні строки, виходячи з вимог ст. 6 Конвенції суттєво та не пропорційно обмежується.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, у нього є постійне місце проживання, сім`я, на утриманні малолітня дитина, є відносно молодий, здоровий, має наміри захищати Вітчизну, що жодним чином не спростовано стороною обвинувачення.
Викладені обставини справи, навіть з огляду на тяжкість інкримінованих злочинів, на переконання суду, не дають підстав для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, який ув`язнений вже біля двох з половиною років, однак вважаються достатніми для зміни йому запобіжного заходу відповідно до клопотання сторони захисту.
Керуючись ст. ст. 42, 177-179, 183-191, 331, 369, 372 КПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши обов`язки: з`явитися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації з метою проходження військової служби, з`являтися до суду за викликами, повідомляти суд про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без дозволу суду, терміном на 2 місяці - до 12 липня 2022 року включно.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з-під варти негайно.

Виконання ухвали покласти на Державну установу «Харківський слідчий ізолятор № 27».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 17 годині 12.05.2022 року.

Суддя ОСОБА_1