ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого, судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

перекладача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали справи у кримінальному провадженні за №0007159 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , а також в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2022 р. про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлодар, Казахстан, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ст. 257 КК України, а також щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, судимого: 1) вироком апеляційного суду м. Київ від 14.11.2003 року за ч.2 ст. 145 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; 2)вироком Шевченківського районного суду м. Київ від 11.06.2010 року за ст.ст. 187 ч.2, 27 ч.5, 358 ч.1, 358 ч.3, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ст. 257, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 289 КК України, -

ЄУНСС:723/3021/16-к
Провадження №11-кп/822/182/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_1

У С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2022 р. задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 25 червня 2022 року включно, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 25 червня 2022 року.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 , в його інтересах адвокат ОСОБА_8 , а також обвинувачений ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_6 та в його захисник адвокат ОСОБА_8 просили скасувати ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.04.2022 р. про продовження йому строку тримання під вартою та застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою домашній арешт.
Апеляційні вимоги обґрунтовували тим, що застосований до нього найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є безпідставним, а ризики, які зазначені в клопотанні прокурора нічим не підтверджені.
Звертали увагу і на те, що суд приймаючи дане рішення не дотримався вимог закону.
Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі також просив скасувати ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.04.2022 р. та змінити йому міру запобіжного заходу не пов`язану з тримання під вартою.
На думку апелянта, прийняте районним судом рішення про продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим, прийнятим всупереч вимогам КПК України. Вказував і на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, про які зазначав прокурор, відсутні.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, та просили її задовольнити, посилаючись на доводи в них викладені, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, подану ОСОБА_7 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Оскільки в поданих апеляційних скаргах не оспорюється обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, то колегія суддів не наводить доказів на обґрунтування тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.
Як встановлено колегією суддів, 27.04.2022 року Кіцманським районним судом Чернівецької області у судовому засіданні було розглянуто клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в порядку ст. 331 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, немає.

Крім того, районним судом при розгляді клопотання прокурора вірно вказано, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні цілого ряду кримінальних правопорушень, окремі з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів.

Крім того, судом враховано сукупність всіх обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також наявність доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів в складі озброєної банди із застосуванням насильства, міра покарання за які встановлена у виді позбавлення волі, в.т.ч. довічного, злочини вчинені умисно з корисливих мотивів та наслідком одного з них є спричинення смерті людини, не мають постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, неодружені, не працюють, що свідчить про їх стійку злочинну спрямованість та підвищену суспільну небезпечність. Крім цього обвинувачений ОСОБА_6 має дві непогашені і не зняті судимості, в межах цього кримінального провадження вже переховувався від органів досудового розслідування та був оголошений у розшук.

Вагомість зібраних у справі доказів підтверджує наявність обґрунтованої підозри вчинення злочинів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому є достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які унеможливлюють застосування більш м`яких запобіжних заходів.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконно вплинути на потерпілих і свідків, шляхом залякування та застосування насильства до них, з метою зміни показів, місце проживання яких їм відомі, вплинути на іншого підозрюваного, який досі переховується, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перешкоджання встановлення місцезнаходження іншого підозрюваного, вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на підтримання ними антисоціальних зв`язків, тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно продовжив обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , стали менш суспільно-небезпечним і застосування до них більш м`якого запобіжного заходу забезпечить їх правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновками, зробленими судом першої інстанції, та вважає, що застосування іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або звільнення обвинувачених з - під варти не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 7, 9, 176-178, 183, 404,405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , а також в його інтересах адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвали Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2022 року, якими продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:

________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3