Справа № 624/165/22
Провадження № 1-кп/631/65/22
У Х В А Л А
про обрання запобіжного заходу

02 червня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Колегія суддів Нововодолазького районного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_5 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши і перевіривши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 2 Нововодолазького районного суду Харківської області справу з єдиним унікальним № 624/165/22 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 січня 2022 року під № 0000028 щодо вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України,

В С ТА Н О В И В:

04 квітня 2022 року керівник Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 в порядку, передбаченому статтями 283, 291 та 293 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до Кегичівського районного суду Харківської області з обвинувальним актом та доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 січня 2022 року під № 0000028, щодо вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, що були зареєстровані за єдиним унікальним № 624/165/22 (провадження № 1-кп/624/33/22).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року задоволено подання голови Кегичівського районного суду Харківської області та передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 січня 2022 року під № 0000028 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, на розгляд до Нововодолазького районного суду Харківської області.

06 квітня 2022 року за вхідним № ЕП-426/22-вх за допомогою електронних засобів зв`язку (електронна пошта) з накладенням електронно-цифрового підпису з Полтавського апеляційного суду надійшли копії матеріалів вищенаведеного кримінального провадження, що були зареєстровані за № 624/165/22 (провадження № 1-кп/631/65/22) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями в день надходження о 12 годині 50 хвилин 57 секунд визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та склад колегії суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та відповідно до обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передано головуючому у справі.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив суд вирішити питання, пов`язане із застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, у судовому засіданні сторона обвинувачення звернулася до суду з письмовим клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , яке мотивовував наявністю у провадженні обставин, визначених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України. На думку прокурора, у розрізі того, що причетність обвинуваченого до указаного кримінального правопорушення злочину, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, є дійсними ризики, визначені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, та стійких соціальних зв`язків він не має.

Також, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні у зв`язку з тим, що свідками у кримінальному провадженні є особи, з якими спілкується обвинувачений. Так, свідки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , добре знайомі з обвинуваченим ОСОБА_6 , мешкають в одному населеному пункті; останній також може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_13 шляхом умовлянь, або погроз оскільки ОСОБА_13 , є донькою співмешканки ОСОБА_6 ОСОБА_14 . Вказані особи можуть спілкуватися за місцем сумісного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_14 .

Крім того, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та характеристики ОСОБА_6 , останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше неодноразово засуджений за вчинення злочинів, у тому числі за вчинення злочинів проти життя та здоров`я, відбував покарання в місцях позбавлення волі, що в свою чергу свідчить про схильність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень.

Вчинений ОСОБА_6 , злочин (замах на вбивство) безперечно викликав суспільний інтерес не тільки на території Кегичівської селищної ради, а й по області в цілому.

Підстави для зміни міри запобіжного заходу, на думку прокурора, на даний час відсутні, дані, що характеризують особу обвинуваченого також не змінилися. Тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, прокурор просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави у відповідності до пункту 1 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України.

07 січня 2022 року ОСОБА_6 затриманий в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину.

07 січня 2022 року ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 год. 15 хв. 06 березня 2022 року.

01 березня 2022 року постановою керівника окружної прокуратури продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження до 07 квітня 2022 року.

02 березня 2022 року ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 07 квітня 2022 року включно без визначення розміру застави.

В силу приписів частини 6 статті 615 Кримінального процесуального кодексу України ( в редакції Закону України № 2111-ІХ від 03 березня 2022 року) обраний (застосований) під час досудового розслідування зазначений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, продовжений до 05 червня 2022 року.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кожен окремо на електронну адресу суду надіслали заяви, що були зареєстровані за вхідними № ЕП-483/22 вх. та № ЕП-482/22 вх. від 02 червня 2022 року, відповідно до яких просили провести підготовче судове засідання без їх участі.

Представник потерпілої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_15 через електронну пошту суду надіслала заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-477/22-вх. від 30 травня 2022 року, відповідно до якого просить провести судове засідання, призначене на 02 червня 2022 року за її відсутності.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілих, а також допит свідків, що були попереджені про кримінальну відповідальність на стадії досудового розслідування. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Обвинувачений думку захисника підтримав.

Колегія суддів, заслухавши доводи сторін кримінального провадження та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на даному етапі підготовчого провадження докази на обґрунтування доцільності обрання заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, доходить наступного.

Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).

Статтею 2 Кримінального процесуального кодифікованого акту України визначені завдання кримінального провадження, а саме, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кримінального процесуального кодексу України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (частина 1 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України).

Положеннями частини 1 статті 177 цього кодексу України унормовано мету та підставу застосування запобіжного заходу, а саме: метою є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується; підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимогами статті 178 Кримінального процесуального кодексу України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до положень статті 194 процесуального кодифікованого закону, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені пунктами 1 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та визначені у пунктах 1 12 частини 1 вказаної статті.

В даному випадку, за обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні, у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні проступку та особливо тяжкого злочину.

В ході обговорення питання доцільності обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, відповідно до обвинувального акту та долучених до кримінального провадження матеріалів встановлено такі відомості:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Дегтяново Унечінського району Брянської області, Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного мешкає: АДРЕСА_2 , не одружений, із середньою освітою, тимчасово непрацюючий, зазначене свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.

Також, неодноразово судимий:

10 квітня 2014 року Вовчанським районним судом Харківської області за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років; 02 лютого 2016 року за постановою Харківського районного суду Харківської області звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з повним відбуттям строку покарання на підставі частиною 5 статті 75 Кримінального кодексу України із змінами від 26 листопада 2015 року;

16 липня 2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області, з уточненням внесення ухвали Сахновщинським районним судом Харківської області від 23 липня 2020 року за частиною 2 статті 121, частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, 13 жовтня 2020 року на підставі вироку Сахновщинського районного суду Харківської області звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена.

Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, не відноситься до осіб з інвалідністю, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.

Відповідно, аналізуючи указані фактори у цьому провадженні в їх сукупності на предмет перевірки дійсності у справі обставин визначених частиною 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів ураховує, що застосування до підозрюваного будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що передбачено частиною 5 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (наприклад, пункт 32 рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86)) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

В даному випадку судовий розгляд кримінального провадження не завершений та знаходиться на стадії підготовчого судового провадження.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

На цей час в даному кримінальному провадженні обвинуваченого, потерпілих та свідків не допитано, докази передбачені статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України з боку сторони обвинувачення та захисту, не досліджені, у зв`язку з чим, враховуючи наведені дані колегія суддів вважає, що обставини регламентовані статтею 177, пунктами 1, 2 частини 1 статті 194 вказаного Кодексу є дійсними, беручи до уваги наявні дані, які підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений має певне відношення до подій відображених в обвинувальному акті (суд не удається на цій стадії до оцінки його дій та ролі з точки зору норм Кримінального кодексу України, а лише констатує факт, того, що вони пов`язані з цими подіями).

Таким чином, під час розгляду заявленого клопотання, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким.

Ризики, які дають достатні підстави колегії суддів вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) колегія суддів використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

Та з його урахуванням колегія суддів погоджується з аргументами прокурора про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню.

Також, реальним є ризик переховування, адже наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, а у даному конкретному випадку, такий ризик є обґрунтованим, оскільки він належним чином умотивований прокурором та підтверджується наявними матеріалами.

Слушним є і ризик впливу на свідків.

Так, оцінюючи наявність цього ризику у кримінальному провадженні, колегія суддів виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань цих осіб безпосередньо колегією суддів під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмеженим у спілкуванні із цими особами, яким відомі обставини вчинення злочину у яких останній обвинувачується, він може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Тим самим, наявності ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання колегією суддів показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд звертає увагу на недоречність зауваження сторони захисту щодо допиту свідків на досудовому розслідуванні, попереджених про кримінальну відповідальність, з огляду на процедуру безпосереднього допиту свідків судом.

Оцінюючи можливість ОСОБА_6 переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Також колегія суддів погоджується з твердженням прокурора щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий та маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став та продовжує злочинну діяльність.

Враховуючи вищевикладене, як наслідок є дійсними обставини визначені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно ж до наведеної норми права наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, колегія суддів ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, ураховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене колегія суддів у ракурсі встановлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає його застосування, як доречне (слушне) в цей час, адже саме він, по-перше, буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та по-друге, зможе запобігти ризикам, які передбачені у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.

У ході даного розгляду не встановлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою зможуть запобігти встановленим ризикам.

Будь яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого колегією суддів, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого домашнього арешту оскільки зазначений запобіжний захід не здатен запобігти ризикам, передбаченим у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Усі запобіжні заходи що передбачають можливість обвинуваченого перебувати на волі, дають йому можливість вчиняти будь-які дії, які можуть призвести до негативних наслідків щодо ухилення від виконання процесуальних обов`язків, покладених на нього як на обвинуваченого, а також те, що застосування відносно нього жодного з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статті у 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Ураховуючи викладене вище, на даний час відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що в свою чергу виправдовує подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 перебувати на волі.

Згідно з частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 встановлено, що тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Частиною 3 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України покладено на суд обов`язок, при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Прокурор у своєму клопотанні та у судовому засіданні просив не визначати розмір застави ОСОБА_6 посилаючись на пункт 2 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, що останній вчинив злочин із застосуванням насильства.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

В даному випадку, беручи до уваги, що ОСОБА_6 вчинено, зокрема, особливо тяжкий злочин, а саме закінчений замах на умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила незакінчений замах на вбивство, колегія суддів враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кримінального процесуального кодексу України у відношенні обвинуваченого, не убачає підстав, аби визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Апеляційна скарга подається на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - безпосередньо до суду апеляційної інстанції (пункт 2 частини 1 статті 395 Кримінального процесуального кодексу України).

Разом із тим, згідно з розпорядженням голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1 29, частинами 1 та 11 статті 31, статтею 33, частинами 5 та 6 статті 34, статтею 35, частиною 2 статті 110, статтями 131 132, 134 138, 176 178, 182 184, 186, 193 194, 196, 314 316, 331, 369 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме до 31 липня 2022 року (включно).

Ухвала суду про обрання тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме Полтавського апеляційного суду, з урахуванням розпорядження голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3