ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5121/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/28/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.146 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік 6 місяців.

Згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 процесуальні обов`язки.

Питання щодо судових витрат вирішено.

Згідно вироку 28 лютого 2018 року близько 21.00 години обвинувачений ОСОБА_7 спільно із особою 1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, особою 2, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановленою слідством особою, на автомобілі марки Fiat Doblo д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням особи 2, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, приїхали за адресою м.Тернопіль, вул.Коновальця, 3, з метою незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 (анкетні дані змінено). При цьому ОСОБА_7 , особа 1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спільно із особою 2, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановленою слідством особою, усвідомлюючи свою злочинну діяльність, наказали ОСОБА_9 пройти, сісти в їхній автомобіль і поїхати з ними, на що останній категорично відмовився.

У свою чергу, ОСОБА_7 , особа 1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, особа 2, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановлена слідством особа, застосовуючи фізичну силу, помістили ОСОБА_9 проти його волі в салон автомобіля марки Fiat Doblo д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням особи 2, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. У вказаному автомобілі особа 1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановлена слідством особа, застосовуючи фізичну силу, утримували ОСОБА_9 до прибуття за адресою АДРЕСА_2 .

Приїхавши за адресою АДРЕСА_2 особа 1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спільно із особою 2, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановленою слідством особою, помістили ОСОБА_9 в приміщення вказаного будинку, чим незаконно позбавили його волі, де їх зустрів особа 3, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, який повідомив потерпілому про подальше його тривале перебування у вказаному місці в умовах ізоляції від суспільства, заборону покидати приміщення будинку, спілкуватися із рідними та друзями, користуватися мобільним телефоном та іншими засобами зв`язку, а також про необхідність вживання наданих ними медичних препаратів.

Надалі в період часу з 28 лютого по 15 квітня 2018 року особа 1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, особа 2, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, особа 4, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановлена слідством особа, почергово, дотримуючись графіку чергувань, усвідомлюючи свою злочинну діяльність, діючи згідно розробленого плану та розподілу функцій, здійснювали постійний візуальний нагляд за ОСОБА_9 та проти його волі утримували у приміщенні будинку по АДРЕСА_2 .

З метою подолання опору потерпілого та унеможливлення втечі з центру особа 5, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, призначив потерпілому для приймання та введення внутрівенно ряд невстановлених досудовим розслідуванням медичних препаратів, які негативно впливали на його фізичний та психологічний стан і викликали сонливість. Крім того обвинуачений ОСОБА_7 та особа 5, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, неодноразово здійснювали введення внутрівенно ОСОБА_9 невстановлених досудовим розслідуванням медичних препаратів, які викликали сонливість. Особа 1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та особа 2, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, виконуючи вказівки та рекомендації особи 5, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, неодноразово примусово вводили йому невстановлені досудовим розслідуванням медичні препарати та надавали для вживання невстановлені досудовим розслідуванням таблетки, які негативно впливали на його фізичний та психологічний стан і викликали сонливість.

2 березня 2018 року особа 3, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, висловлюючи погрози застосування фізичного насильства змусив підписати ОСОБА_9 документи про добровільне перебування у приміщенні «Реабілітаційного психо-корекційного центру «Твоя незалежність» та проходження лікування, які потерпілий підписав, не читаючи, боячись за своє життя і здоров`я.

При цьому особа 3, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спільно з особою 6, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, шляхом проведення бесід входили в довіру до батьків потерпілого ОСОБА_9 , повідомляючи їм завідомо неправдиву інформацію про стан здоров`я потерпілого, спонукаючи їх до погодження подальшого лікування такого та відповідної оплати за перебування та лікування в центрі.

В подальшому 14 червня 2018 року ОСОБА_9 з облаштованого приміщення «Реабілітаційного психо-корекційного центру «Твоя незалежність», за адресою АДРЕСА_2 , де його було незаконно позбавлено волі, втік.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України, тобто викрадення людини та незаконне позбавлення її волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційних скаргах:
-прокурор не заперечуючи кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок яким визнати винним та засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.146 КК України до 2 років позбавлення волі. Також просить поновити строк для подачі апеляційної скарги на оскаржуваний вирок. Свої вимоги мотивує тим, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. Вказує, що незважаючи на доведеність вини обвинуваченого останній категорично не визнавав своєї вини, а це свідчить, що він не зможе перевиховатись не відбувши відповідне покарання за вчинений злочин. Тому вважає, що для досягнення мети покарання та перевиховання ОСОБА_7 є доцільність призначення більш суворого покарання. Стосовно причини пропуску строку на апеляційне оскарження вказує, що судове засідання було проведене без участі прокурора та копію оскаржуваного вироку судом не надіслано. Копію прокурором отримано 10.11.2021 року про що вказує відмітка на копії вироку.

-обвинувачений просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження, оскільки після повідомлення про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Свої вимоги мотивує тим, що повідомлення про підозру складено слідчим 26.12.2018 року. Отже згідно вимог ст.219 КПК України досудове розслідування повинно було завершитись з 26.12.2018 р. по 26.02.2019 р. Він та його захисник протягом одного дня, а саме 18.02.2019 року ознайомлювались із матеріалами досудового розслідування, а тому цей день не включається у строк досудового розслідування. І з огляду на вищевикладене досудове розслідування повинно було бути закінчено не пізніше 27.02.2019 року. Строки досудового розслідування не продовжувались. Обвинувальний акт складений 19.02.2019 року та направлений 28.02.2019 року до суду. З моменту повідомлення йому про підозру до направлення обвинувального акту до суду минуло більше двох місяців. Вважає, що повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування не є тотожним самому факту завершення досудового розслідування, а закінчення досудового розслідування пов`язано з вчиненням процесуальної дії, зокрема з зверненням до суду з обвинувальним актом. А тому наголошує, що прокурор звернувся з обвинувальним актом не маючи повноважень для прийняття такого процесуального рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти доводів сторони обвинувачення та просили задоволити подану апеляційну скаргу обвинуваченого і просили залишити вирок без змін, повторно дослідивши усі обставини провадження, про які клопотав прокурор, перевіривши інші матеріали провадження і наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 цього кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, яке згідно ст.12 КК України класифікується як нетяжкий злочин.

Пунктом 4 ч.3 ст.219 КПК України передбачено, що з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців.

В обвинувальному акті за ч.2 ст.146 КК України відносно ОСОБА_7 , який складено слідчим і погоджено прокурором 19 лютого 2019 року, вказано, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру 26 грудня 2018 року (т.1 а.п.3).

В ухвалі Тернопільського міськрайонного суду від 01 жовтня 2019 року за результатами підготовчого судового засідання також встановлено, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру 26 грудня 2018 року (т.1 а.п.103).

Доводи прокурора в ході апеляційного розгляду про те, що повідомлення про підозру від 26 грудня 2018 року ОСОБА_7 було вручено 04 січня 2019 року і не надсилалось у спосіб, передбачений главою 6 КПК України для вручення повідомлень, а 26 грудня 2018 року йому було надіслано повістки про виклик колегія суддів оцінює критично, оскільки у вказаних повістках зазначено про явку ОСОБА_7 до слідчого на 29 і 30 листопада 2018 року і на корінцях цих повісток не вказано про їх направлення поштовим зв`язком.

Отже, за вказаних в обвинувальному акті та встановлених судом першої інстанції обставин, які в апеляційній скарзі не оспорюються, та відповідно до вимог ст.219 КПК України двомісячний строк досудового розслідування в цьому провадженні розпочався 26.12.2018 року та з урахуванням положень ч.4 ст.115 КПК України повинен був завершитись 26.02.2019 року. Однак, як видно з доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування 18 лютого 2019 року було здійснено повідомлення про завершення досудового розслідування і ознайомлення сторони захисту з матеріалами провадження, а тому вказаний строк продовжився на один день, тобто до 27.02.2019 року включно.

Доводи прокурора в ході апеляційного розгляду про факт продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 до трьох місяців не ґрунтуються на наявних матеріалах справи, оскільки серед них відсутня відповідна постанова про продовження такого строку і відомостей про її відкриття стороні захисту в порядку ст.290 КПК України також немає.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 вересня 2021 року (справа № 711/3111/19, касаційне провадження № 51-2890км19) зроблено висновок, що кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке як етап кримінального провадження законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт із додатками прокурор направив до суду першої інстанції 28.02.2019 року, тобто поза межами строку досудового розслідування (т.1 а.п.1).

Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд у суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Доводи прокурора про те, що в ході судового розгляду сторона захисту не заявляла клопотання про закриття кримінального провадження з наведених підстав є слушними, однак не можуть бути підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги, оскільки положеннями ст.417 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до задоволення, вирок першої інстанції щодо нього скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

У зв`язку з цим апеляційна скарга прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2021 року скасувати, а кримінальне провадження за ч.2 ст.146 КК України відносно ОСОБА_7 закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді