Справа № 164/1187/21 Провадження №11-кп/802/196/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженніпрокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Годомичі Маневицького району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, має на утриманні четверо малолітніх дітей, непрацючого, інваліда 3 групи, раніше не судимого, визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів.
На підставі статті 75 КК України із застосуванням ст.76 КК України ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 2745 (дві тисячі сім сот сорок п?ять) гривень 92 копійки судових витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи, 3089 (три тисячі вісім десятдев?ять) гривень 16 копійок судових витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи, 3089 (три тисячі вісім десят дев?ять) гривень 16 копійок судових витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи, 4118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) гривень 88 копійок судових витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи, 858 (вісімсот п?ятдесят вісім) гривень 10 копійок судових витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи, а всього судові витрати на загальну суму 13901 (тринадцять тисяч дев?ятсот одна) гривень 22 копійки.
Скасовано арешт накладений на автомобіль марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , мотоцикл «VDVTEKKEN 250», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_4 .
В порядку ст.100 КПК України вирішено питання речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 25 квітня 2021 року близько 18 год 45 хв, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку до перехрестя з вулиці Київська, проявив безпечність та неуважність, не врахував дорожню обстановку та не відреагував на її зміну - наявність мотоциклу, що рухався у попутному напрямку позаду, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх запобігання, перед початком виконання маневру розвороту не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, попередньо зайнявши крайнє праве положення на перехресті з вулиці Шевченка, не надавши перевагу мотоциклу „VDV TEKKEN 250, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку, раптово почав виконувати маневр розвороту, в результаті чого допустив зіткнення з вказаним мотоциклом, чим порушив вимоги п. 2.3 „б, 10.1, 10.4, 10.6 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_10 , яка від удару перелетіла через передню частину автомобіля та впала на землю, отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритих переломів середньої третини правої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням фрагментів, наявністю зіяючої рани, розміром 5x2 см, по задній поверхні гомілки в ділянці середньої третини, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 б), 10.1, 10.4, 10.6 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Прокурор вказує, що місцевим судом було допущено помилку при застосуванні положень ст. 75 КК України та звільненні ОСОБА_7 «від призначеного покарання», проте положення вищевказаної статті передбачають «звільнення від відбування покарання з випробуванням», чим на його думку істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Також прокурор вважає застосування покарання наближеного до мінімальної межі санкції ч.2 ст.286 КК України є недостатнім для виправлення та забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

За таких підстав прокурор просить скасувавши вирок суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок та ухвалити новий, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив скаргу прокурора та просив вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку,

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є також правильною і не оскаржується прокурором. Стосовно тверджень прокурора про безпідставність звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням, то вони є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст. 75 КК України убачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування з достатньою повнотою врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий необережний злочин, свою винуватість у вчиненому визнав в повному об`ємі, щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні четверо малолітніх дітей, завдані злочином збитки потерпілій, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, відшкодував в повному об`ємі.

До обставин, які пом`якшують покарання суд правильно відніс: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих злочином збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації та має на меті не лише кару, але й виправлення засудженого, апеляційний суд вважає, що призначене судом основне, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів, і не є надто м`яким.

Застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, суд в повній мірі врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання та дані про його особу, повне відшкодування завданих збитків, у зв`язку з чим потерпіла не наполягала на призначенні суворого покарання та обґрунтовано дійшов висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, визначивши мінімальний термін іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього ж Кодексу, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

Оскільки суд при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання послався на застосування ст.75 КК України, а також в мотивувальній частині вироку чітко вказав про застосування інституту звільненя від відбування призначеного покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає дане порушення таким, що не є істотним та не тягне за собою скасування вироку.
На думку суду, саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407,409 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Уточнити резолютивну частину вироку, а саме вважати ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді