Справа №295/6936/22
УХВАЛА

13.09.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_5

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000703 від 30.04.2022 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, українця, громадянина України, без місця реєстрації, за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, -

встановив:

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні просили змінити запобіжний захід на домашній арешт. Захисник зазначив, що ризики указані прокурором є припущеннями.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

02.05.2022 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_4 під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи, а у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не одружений, не працюючого, не є особою похилого віку, не маючого реєстрацію, те, що під загрозою тяжкості кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_4 останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, обвинуваченому слід продовжити дію обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Доводи сторони захисту не є такими, що беззаперечно можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу, тому суд не може покласти їх в основу свого рішення та відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 372, 392, 395 КПК України,

постановив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк 60 днів по 11.11.2022 (включно).

Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Суддя ОСОБА_1