УХВАЛА

18 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 161/11334/19
провадження № 51-3271ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
Рух справи і зміст судових рішень
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 186 КК, і їй призначено покарання: за ч. 2 ст. 190 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 5 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

Рівненський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу прокурора задовільнив частково, виключив із мотивувальної частини вироку вказівку про вчинення ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 186 КК, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , зазначивши про вчинення цих злочинів із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження.
У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої, її захисника та потерпілих без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати зазначені судові рішення в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 186 КК, а кримінальне провадження в цій частині закрити за відсутністю в її діях складу злочину. Посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Суду
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Наведене обґрунтування вимог захисником викладено без урахування вимог ст. 433 КПК, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, як видно з поданої захисником скарги, останній, надаючи свою оцінку доказам, по суті заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 186 КК, що в силу статей 433, 438 КПК не відноситься до підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції та виходить за межі його перегляду.
Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі захисникне зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування чи зміни касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
При цьому у поданій касаційній скарзі захисник не вказує, в чому незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК і доводи на обґрунтування цього, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції в силу ст. 419 КПК та які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка захисника з цього приводу.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки подана захисником скарга не відповідає вимогам

ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Залишити без руху скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.
У разі не усунення недоліків скарги в установлений строк, вона буде повернута.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3