Дата документу 08.08.2022 Справа № 337/3845/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1035/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/3845/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

16.08.2020 року приблизно о 19 годині ОСОБА_8 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон вартістю 3039 грн. 20 коп., який належить ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

25.10.2020 року приблизно о 05 годині ОСОБА_8 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон вартістю 2000 грн., який належить ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

01.01.2021 року приблизно о 21 годині ОСОБА_8 , знаходячись на території ОГК «ЯР», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Воронезька, 9, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав фотоапарат вартістю 5720 грн., який належить ОСОБА_12 , після чого зник з місця скоєння злочину у невідомому напрямку.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.185 КК у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

На підставі ст.70, ч.3 ст.72 КК покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., ухвалено виконувати самостійно;

- за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції, визнавши обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 КК та ч.2 ст.185 КК, повинен був призначити покарання за їх сукупністю на підставі ч.1 ст.70 КК, чого не було зроблено судом через неправильне визначення принципу призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів. Крім того, обвинувачений впродовж незначного періоду часу вчинив три епізоди злочинної діяльності, шкоду в повному обсязі потерпілим не відшкодував, у зв`язку з чим у суду були усі підстави для призначення обвинуваченому більш тривалого строку випробування при звільненні від відбування покарання на підставі ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Виходячи з п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7, 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

З огляду на зазначені приписи кримінального закону суд першої інстанції, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , кількості кримінальних правопорушень, що входять до сукупності, наявності обставин, що пом`якшують покарання, мав можливість застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, який передбачений ч.1 ст.70 КК.

Однак суд першої інстанції помилково не призначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК, пославшись на самостійне виконання покарання у виді штрафу.

За наведених обставин вирок суду в частині призначення покарання не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає зміні.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із вимогою прокурора щодо збільшення тривалості іспитового строку при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК виходячи з такого.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.75 КК при звільненні засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням, тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Виходячи зі ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, відшкодував матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю 2 групи. Обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи сукупність наведених обставин районний суд обґрунтовано встановив тривалість іспитового строку на мінімальний термін, який передбачений ч.4 ст.75 КК.

На переконання судової колегії, саме такий іспитовий строк є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту інтересів суспільства та протягом якого можливо забезпечити дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого та виконанням покладених на нього обов`язків.

Переконливих аргументів на спростовування зазначених висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі прокурора не наведено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.; за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі.

В решті вирок суду, в тому числі і в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладення на нього обов`язків, зазначених у вироку суду, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4