Справа № 464/1021/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/540/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 156 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, без визначеного місця реєстрації та постійного місця проживання, на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

за участі прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, тобто до 19 серпня 2022 року включно.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що у діях, в яких його звинувачує прокурор, відсутня подія злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України. Даний факт підтверджується науково-практичним коментарем до КК України, а також постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року
Як зазначає апелянт, згідно з нормами КПК України, виключна міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути застосована судом лише тоді, коли інші види таких заходів не працюють. Однак суд першої інстанції навіть не пробував їх до нього застосувати.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні просили задовольнити подану апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Сихівського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000465 від 14 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 156 КК України.
У межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2021 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року.
Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може: переховуватись від суду, оскільки у разі визнання його винним йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, ним уже було порушено запобіжний захід у вигляді застави в іншому кримінальному провадженні; незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування і схилити їх до зміни даних ними показань або відмови від показань у кримінальному провадженні, адже потерпілими у даному кримінальному провадженні є малолітні діти, які в силу свого віку є особливо вразливими; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, зокрема, за злочини проти статевої недоторканності малолітньої особи, востаннє вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року за ч. ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України, на 12 років позбавлення волі, 10 вересня 2021 року, звільнившись з місць позбавлення волі у зв`язку із відбуттям строку покарання, продовжив свою злочинну діяльність, у зв`язку з чим 15 вересня 2021 року СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві розпочато кримінальне провадження №0002424, у якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 156 КК України, та ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 8 вересня 2021 року відносно нього обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначеною заставою в розмірі 181 600 грн з покладенням відповідних обов`язків, проте покладені обов`язки ОСОБА_6 не виконував та постановою слідчого від 25 листопада 2021 року останнього оголошено в розшук. Перебуваючи у розшуку ОСОБА_6 приїхав до Львова та обвинувачується в аналогічних кримінальних правопорушеннях.
Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 врахував, що останній обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, що є тяжкими злочинами; характер вчинених кримінальних правопорушень, спрямований проти статевої недоторканності малолітніх осіб; взяв до увагу особу обвинуваченого, який не має визначеного місця реєстрації та постійного місця проживання, раніше неодноразово судимий за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не надано.
Покликання обвинуваченого на те, що прокурором не надано доказів, які обґрунтовують його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 15- ч. 2 ст. 156 КК України, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки питання щодо доведеності вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень, яка ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку у справі, а не на стадії її розгляду, зокрема і під час вирішення питання про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Безпідставними є і доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання та продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевірив можливість застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів. Як слідує з оскаржуваної ухвали, у такій зазначено, що до ОСОБА_6 у межах кримінального провадження №0002424 було запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначеною заставою в розмірі 181 600 грн з покладенням відповідних обов`язків, однак останній покладені на нього судом обов`язки не виконав, переїхав з м. Києва до м. Львова, де продовжив злочинну діяльність. На переконання колегії суддів, вказана обставина унеможливлює застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені обвинуваченим у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4