Провадження №11-кп/801/949/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.08.2022, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 відбуває покарання в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.07.2017, яким його засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Постановою Верховного Суду від 11.10.2018 вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.07.2017 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23.11.2017 змінено та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.03.2017 по 23.11.2017 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Станом на дату звернення до суду з даним поданням він відбув більше 3/4 строку покарання. ОСОБА_6 в клопотанні також зазначає, що за час перебування в місцях позбавлення волі характеризується позитивно, має 9 заохочень, стягнення до нього не застосовувались, офіційно працевлаштований, не конфліктний. На даний час знаходиться на дільниці соціальної реабілітації, працює на птахофабриці в м. Ладижині Вінницької області. Вину у вчиненому злочині визнає повністю. Засуджений вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення під час відбування покарання, тому просить суд замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким.

Суд першої інстанції, заслухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи та клопотання засудженого, залишив без задоволення клопотання засудженого, так як будучи раніше засудженим за вчинення особливо тяжкого злочину та звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково, засуджений ОСОБА_6 знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Крім того, протягом всього періоду відбування покарання ОСОБА_6 має лише 9 заохочень. Такі обставини не вказують на те, що засуджений став на шлях виправлення.
До того ж засудженому у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України скорочено значну частину призначеного покарання шляхом зарахування у строк відбування покарання періоду попереднього ув`язнення. Тому, з врахуванням значної частини невідбутого строку покарання, в даному випадку відсутня доцільність та необхідність в заміні ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки мета призначеного йому покарання ще не досягнута.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про зміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі, тобто застосувати ст. 82 КК України.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що він відбув 3/4 строку покарання, має позитивну характеристику, офіційно працевлаштований, виконує добросовісно всі доручення, а тому адміністрація колонії підтримала в суді застосування ст. 82 КК України.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просить задовільнити його клопотання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки довів своє виправлення, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, оскільки погоджується з судовим рішенням та вважає, що доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для задоволення клопотання, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду з наступних підстав.

Так основною вимогою щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно роз`яснень, наведених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, що засуджений став на шлях виправлення.

Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким суд першої інстанції дотримався зазначених вимог та прийшов до вірного висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці ще наразі не довів, що став на шлях виправлення, для заміни невідбутого покарання більш м`яким.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, однак звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково, знову вчинив умисний тяжкий злочин за який засуджений 07.07.2017 за ст. 121 ч. 2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Також в строк відбування покарання ОСОБА_6 було зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.03.2017 по 23.11.2017 із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, що суттєво зменшує строк відбування призначеного покарання.

Разом з тим, 23.01.2020 засуджений ОСОБА_6 прибув у ДУ «Вінницька ВК (№86)» із ДУ «Житомирська УВП (№8)», де за час перебування режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався.

Відбуваючи покарання у ДУ «Вінницька ВК (№86)» засуджений ОСОБА_6 був працевлаштований та переведений згодом до дільниці соціальної реабілітації, де отримав за весь час лише 9 заохочень.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За таких обставин, враховуючи особу засудженого, який лише в короткий проміжок часу почав ставати на шлях виправлення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці ще наразі не довів, що став на шлях виправлення, для заміни невідбутого покарання більш м`яким, а тому доводи апеляційної скарги засудженого є необґрунтованими і підстав для їх задоволення суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 419, 537 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.08.2022 щодо відмови у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4