ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2479/22 Справа № 629/256/21 Суддя у 1-й інстанції - ЩЕРБИНА-ПОЧТОВИК І. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді Іванченко О.Ю.,

суддів Коваленко В.Д., Пістун А.О.

за участю секретаря Шестакова А.С.

прокурора Коробочкіна Л.А., Іванчак А.О.

обвинувачених ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001162 та №0000254 відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого і проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03 жовтня 2003 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України - з випробувальним строком 3 роки;

- 25 травня 2004 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2007 року умовно достроково не відбутий строк покарання становив: 10 місяців 21 день;

- 07 липня 2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений 21.10.2014 року з Харківської ВК № 43 по відбуттю строку покарання;

- 26 листопада 2015 року Апеляційним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

- 15 січня 2016 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року вирок від 15 січня 2016 року змінено, призначено покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України - 5 років позбавлення волі,

- 17 травня 2017 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Зараховано в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 січня 2016 року. Звільнився 17 січня 2019 року.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Лозова, Харківської області, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, незаміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої та проживаючої у квартирі АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 19 грудня 2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, що становить п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Штраф сплачено 28 травня 2020 року, знята з обліку РВ «Центр пробації» у зв`язку зі сплатою штрафу,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання - у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили - залишено тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 рахувати з дня його фактичного затримання, а саме, з 02 березня 2021 року.

ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Покладено на ОСОБА_2 обов`язки передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів, накладених арештів та щодо розподілу судових витрат по справі.

Як встановлено судом, 27 листопада 2020 року близько 19 години 33 хвилини ОСОБА_1 перебував неподалік воріт господарського двору магазину «Сільпо», розташованого за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 5, буд. 1, де у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, штовхнув металеві ворота вказаного вище господарського двору, що є охоронюваною територією, та на праві приватної власності належить ППТФ «ЮСІ», після чого проник на вказану територію. Після чого, перебуваючи на охоронюваній території, продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на викрадення чужого майна, ОСОБА_1 , діючи повторно, таємно викрав велосипед зеленого кольору марки ХВЗ 28 «Україна» модель «15-11», що знаходився під металевими сходами, які примикають до будівлі магазину «Сільпо». В подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 666 гривень 66 копійок.

Умисні дії ОСОБА_1 , кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як такі що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно.

Далі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02 березня 2021 року приблизно о 17 годині 50 хвилин, разом перебували у приміщенні ТОВ «РУШ» магазину «Єва» № 569, розташованому за адресою: Харківська область, м. Лозова, проспект Перемоги, біля будинку № 44, де у них виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме: товару, який був розташований на полицях магазину. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 вчинити крадіжку туалетної води та помади, на що остання погодилася, вступивши таким чином, з ОСОБА_1 у злочинну змову. Реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди ТОВ «РУШ» магазину «Єва» № 569, і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, таємно викрали туалетну воду марки «Версаче Пур Ом» ємністю 100 мл., в кількості 1 шт., вартістю 1237, 33 грн., та тестер помади для губ марки «Колор Мі Леді Мармелад», в кількості 1 шт., ( матеріальної вартості не становить) після чого, утримуючи при собі викрадене майно, стали виходити із приміщення магазину. В цей час їхні дії помітили працівники магазину, які стали підходити до них та вимагати припинити вчиняти кримінальне правопорушення, направлене на заволодіння майном, належним магазину, але ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розуміючи, що їхні дії стали помітні працівниками магазину, та ігноруючи вимоги зупинитися та повернути викрадене майно, а саме туалетну воду марки «Версаче Пур Ом» ємністю 100 мл., в кількості 1 шт., та тестер помади для губ марки «Колор Мі Леді Мармелад», утримуючи в руках вказану продукцію, вибігли з приміщення магазину, відкрито заволодівши вищевказаним майном.

Своїми діями, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спричинили майнову шкоду ТОВ «РУШ» магазину «Єва» № 569 на загальну суму 1237,33 грн.

Умисні дії ОСОБА_1 , кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Умисні дії ОСОБА_2 , кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Обвинувачений ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2022 року відносно нього, за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, в частині призначеного йому покарання, - змінити та призначити покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що ОСОБА_1 має міцні соціальні зв`язки, проживає з цивільною дружиною, з якою має спільну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ході досудового слідства співпрацював з правоохоронними органами, вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, претензії з боку потерпілої сторони до нього відсутні.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурори проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечували, посилались на її безпідставність та необґрунтованість, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_1 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_1 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються як тяжкі злочини, пов`язані із злочинами проти власності та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_1 , який раніше 6 разів судимий, за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, суспільно корисною працею не займається, не працює, що свідчить про відсутність в обвинуваченого бажання ставати на шлях виправлення та забезпечувати себе за рахунок законного та стабільного джерела доходу, а не за рахунок вчинення корисливих злочинів проти власності, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні нікого не має.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_1 судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження встановлено не було.

Врахувавши вищевказані обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 покарання за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, яке повністю відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів обвинуваченого про те, що судом першої було призначене невідповідне обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого покарання.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано даних про особу обвинуваченого, а саме, те, що він має міцні соціальні зв`язки, проживає з цивільною дружиною, з якою має спільну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ході досудового слідства співпрацював з правоохоронними органами, вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, претензії з боку потерпілої сторони до нього відсутні, колегія суддів не приймає до уваги, вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження. Зокрема, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на те, що ОСОБА_1 має цивільну дружину та утримую їх спільну неповнолітню дитину 2009 року народження. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений офіційно ніде не працевлаштований, що свідчить про відсутність в нього стабільного та законного джерела доходу, а відтак і спростовує доводи про те, що він фінансово спроможний утримувати дітей.

Більш того, враховуючи те, що ОСОБА_1 був неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, колегія суддів приходить до висновку про те, що така девіантна поведінка обвинуваченого свідчить про небажання останнього робити для себе відповідні висновки, ставати на шлях виправлення та перебувати у соціумі як законослухняний громадянин, а тому покарання на підставі ст. 69 КК України, про яке просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, явно не сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України. Щодо доводів обвинуваченого про те, що він сприяв активно розкриттю злочину, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки матеріалами кримінального провадження вони не підтверджуються.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без змін.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2022 року відносно ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_2 , за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

О.Ю. Іванченко В.Д. Коваленко А.О. Пістун