ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2398/22 Справа № 243/5189/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та самого ОСОБА_7 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, неодруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 ч.4 ст. 189 КК України , -
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Оскаржуваною ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 поданого в порядку ст.201 КПК України про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід.
Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на інший не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід.
Задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань» (№12).
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 01.08.2022 року по 29.09.2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення суд послався на те, що оцінено в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей щодо обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні особливо тяжких та тяжкого кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а саме позбавлення волі на строк до 15 років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність відомостей, медичних висновків та письмових доказів, які б виключали на теперішній час можливість тримання його під вартою, або висновків експертиз, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє перебувати під вартою на теперішній час, чи взагалі виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 у разі зміни запобіжного заходу або його скасування зможе переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинуваченого меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання його винним, а також можливість впливу на потерпілого ОСОБА_9 та свідків у даному кримінальному провадженні.
Районний суд прийшов до висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід продовжити ще на 60 днів.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.194 КПК України.
Вважає, що ухвала суду є невмотивованою, необґрунтованою та винесеною з порушеннями КПК України. Адвокат зазначає, що судом не було прийнято до уваги довготривале перебування обвинуваченого під вартою, остільки кримінальне провадження щодо обвинуваченого розглядається судом з 2017 року. Під вартою обвинувачений перебуває з 2 березня 2017 року, більше 5 років 5 місяців.
На думку адвоката, ризики зазначені в клопотанні прокурора є недоведеними, остільки за час розгляду справи свідки та потерпілі вже допитані, та враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та санкцію ч. 4 ст. 187 КК України, яка передбачає покарання у виді 15 років позбавлення волі, звертає увагу, що з огляду на вимоги ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону 838-УІІІ) та строк перебування обвинуваченого під вартою, ним фактично вже відбуто майже 11 років імовірного покарання.
Вважає, що судом не було взято до уваги, що обвинувачений має сім`ю, дітей та фактичне місце мешкання. У зв`язку з проведенням бойових дій поблизу м. Слов`янська та оголошенням загальної евакуації з міста, мати обвинуваченого ОСОБА_10 переїхала до м. Київ, в якому орендувала житлову квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Власник зазначеної квартири ОСОБА_11 не заперечує проти проживанню ОСОБА_7 , у разі обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Зазначає, що він протягом тривалого часу знаходиться під вартою. Вважає, що ухвала про продовження дії запобіжного заходу не містить даних, які б обґрунтовували необхідність його подальшого утримання під вартою. Не наведено обставин, які б вказували на неможливість обрання судом більш м`якого запобіжного заходу. Доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурором не надано. Вказує, що ризики мають формальний характер та є недоведеними. З посиланням на практику ЄСПЛ зазначає, що тяжкість злочинів не може виправдовувати тримання особи під вартою протягом тривалого часу.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката та просив ухвалу суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд встановив, що вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, розглянув клопотання прокурора, дотримавшись вимог наведених норм процесуального законодавства та ухвалив законне рішення, в якому виклав обґрунтування прийнятого ним рішення. Також суд правильно зазначив ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження дії такого запобіжного заходу.
Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Судовий розгляд знову розпочато, тому наявна можливість впливу на потерпілого та свідків зберігається.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.
Так, відповідно до вимог Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.).
Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).
Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).
При перегляді наявних матеріалів справи в межах апеляційних скарг щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали і продовжують існувати.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З матеріалів провадження вбачається, що на даний час здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0000057 відносно інших осіб та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.189 ч.4, 146 ч.3, 187 ч.4 КК України.
Враховуючи практику Європейський суд з прав людини, питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).
Колегія суддів вважає, що на теперішній час розумними строки судового розгляду вказаного кримінального провадження з огляду на дані, які характеризують хід судового розгляду, на теперішній час з огляду на вимоги ст.28 КПК України.
Колегія суддів оцінює розумність тривалості провадження за такими критеріями, як: складність справи; причини перенесення судових засідань.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Колегія суддів вважає, що районний суд вірно зазначив, що застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти ризику, ухилення від суду, оскільки необхідно врахувати тяжкість обвинувачення, відсутність міцних соціальних зв`язків.
Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення та судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду даного кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим, обґрунтованим та законним, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4