1Справа № 335/3677/22 1-кп/335/581/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000129 від 15.04.2022 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква Київської області, неодруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, здобув вищу освіту, військовослужбовця, військове звання - капітан, обіймає посаду командира стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 раніше не засудженого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, капітан ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.
У відповідності до п. 109 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.
В свою чергу, капітан ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин в умовах воєнного стану, за наступних обставин.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 113 від 13.04.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 був виданий наказ (по стройовій частині) № 65 від 13.04.2022 року, згідно якого капітан ОСОБА_5 вважався таким, що справу та посаду здав. Згідно цього ж наказу капітана ОСОБА_5 було виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення.
Таким чином, у відповідності до вищевказаних наказів, капітан ОСОБА_5 з 13.04.2022 був призначений на посаду командира стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та повинен був виконувати покладені на нього обов`язки на новій посаді.
14.04.2022, близько 09 год. 00 хв., капітан ОСОБА_5 прибув до службового кабінету відділення офіцерів запасів та кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де отримав для ознайомлення інформаційне повідомлення із відомостями з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 113 від 13.04.2022 та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 65 від 13.04.2022. Капітан ОСОБА_5 ознайомився зі змістом вищевказаних наказів та, діючи із прямим умислом, маючи намір відмовитись від несення обов`язків військової служби на новій посаді, в умовах воєнного стану, в категоричній формі відкрито відмовився прибувати до пункту дислокації НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_3 ) для виконання обов`язків військової служби.
Крім того, капітану ОСОБА_5 , після оголошення йому вище вказаних наказів, оголосили припис № 342к від 14.04.2022, згідно котрого останній мав прибути до військової частини НОМЕР_3 (Донецька область) для подальшого проходження військової служби. Проте, ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством та нормативно-правовими актами, які регламентують порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо, в категоричній формі відмовився від отримання зазначеного припису.
Таким чином, капітан ОСОБА_5 , відмовився виконувати доведені йому наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 113 від 13.04.2022 та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 65 від 13.04.2022, отримувати припис, а також виконувати покладені на нього обов`язки за посадою, а саме прибути до військової частини НОМЕР_3 (Донецька область) для подальшого проходження військової служби.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, капітан ОСОБА_5 продовжив проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 22.06.2022.
У підготовчому судовому прокурором повідомлено про укладення 14.07.2022 між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості перед та подано її суду на затвердження.
Зі змісту укладеної сторонами угоди про визнання винуватості від 14.07.2022 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 409 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та покарання, яке повинен понести обвинувачений, із застосуванням ст. 69 КК України - у вигляді штрафу у розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів громадян. Із запропонованим видом покарання ОСОБА_5 погодився.
В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, встановлені статтею 473 КПК України, наслідки її невиконання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та захисник просили затвердити укладену сторонами угоду про визнання винуватості.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов наступних висновків.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Судом, встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого, та його дії судом кваліфіковані, як відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, виключно позитивну характеристику за місцем несення служби, участь обвинуваченого у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях. На переконання суду, встановлені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, неодружений, має на утримані мати похилого віку, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, як офіцер Збройних Сил України приймав участь у міжнародних військових навчаннях, а також висловленого ним у судовому засіданні негативного ставлення до скоєного, бажання продовжити службу у Збройних Силах України з метою захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_5 узгодженого сторонами більш м`якого виду покарання, ніж зазначено у санкції ч. 4 ст. 409 КК України, а саме у виді штрафу у розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.
При цьому в підготовчому судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.
Судом роз`яснено ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
В силу ч. 1 ст. 377 КПК України обвинуваченого який тримається під вартою, суд звільняє з-під варти в залі судового засідання у разі засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 14.07.2022 між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000129 від 15.04.2022, за ч. 4 ст. 409 КК України.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 409 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 10000 (десять тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою - скасувати. ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Вирок на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1