ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2386/22 Справа № 629/6323/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні:
- апеляційну скаргу прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року в частині повернення обвинувального акту прокурору в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 відносно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 186 КК України,
- апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000537 відносно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 186 КК України було повернуто прокурору.
Повертаючи обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000537, суд першої інстанції виходив із того, що він, в порушення вимог ст. ст. 110, 242, 244 КПК України, не містить посилання на відповідні висновки судово-товарознавчих експертиз, відповідно до яких було встановлено розмір завданої матеріальної шкоди викраденого майна, а також, достатньо повний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що, на думку суду першої інстанції, суперечить п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Також, підставою для повернення обвинувального акту стало те, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, прокурором не зазначено місце скоєння кримінального правопорушення, а зазначається лише місцем вчинення злочину АДРЕСА_1 , без фактичної прив`язки до номеру будинку, електроопори, тощо, що, на думку суду першої інстанції, унеможливлює перевірити достовірність підсудності даного кримінального провадження в дотримання положень ст. 32 КПК України.
Окрім цього, ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 29 вересня 2022 року, включно.
Продовжуючи запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави для продовження тримання під вартою, вони не змінились та не зменшились в порівнянні з підставами, які були попередньо покладені в основу для тримання під вартою, що відображено в клопотанні прокурора. А також, враховував вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію, майновий та сімейний стан, і дійшов висновку, що вказані відомості про особу обвинувачених в сукупності із обсягом пред`явленого їм обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року в частині повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 186 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що висновки суду про відсутність в обвинувальному акті посилання на судово-товарознавчі експертизи, відповідно до яких було встановлено розмір завданої матеріальної шкоди викраденого майна не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту, оскільки в ньому повністю зазначені відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинуваченого, прізвище, ім`я, по-батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, дату та місце його складання. На думку прокурора, твердження суду про відсутність посилання у обвинувальному акті на відповідний висновок судово-товарознавчих експертиз не відповідає вимогам закону, оскільки будь-які висновки експерта відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні і підлягають оцінці безпосередньо в ході судового провадження.
Крім того, не погоджується прокурор в своїй апеляційній скарзі і з висновками місцевого суду про те, що в обвинувальному акті кримінального провадження №0000537, в порушення вимог п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, прокурором не зазначено місце скоєння кримінального правопорушення, а зазначається лише «Харківська обл., м. Лозова, вул. Соборна», без фактичної прив`язки до номеру будинку, електроопори, і вважає таке твердження суду необґрунтованим, оскільки згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Згідно вимог вказаної норми закону у обвинувальних актах стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прокурором були викладені всі фактичні обставини, які прокурор вважав встановленими, у тому числі щодо місця скоєння кримінального правопорушення.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року скасувати в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово за адресою його мешкання: АДРЕСА_2 , мотивуючи такі вимоги тим, що прокурором взагалі не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для обрання такого суворого виду запобіжного заходу як тримання під вартою.
Захисник вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність в ОСОБА_6 постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та міцних соціальних зв`язків: має батька, цивільну дружину та сина, з якими мешкає, а тому твердження прокурора про те, що він буде переховуватися від органів досудового розслідування, суду, може незаконно вплинути на потерпілого та свідків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку сторони захисту, не відповідають дійсності.
З урахуванням вищевказаного, захисник вважає, що застосування такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт буде доцільним для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню можливих ризиків, і співрозмірним кримінальному правопорушенню, у якому обвинувачують ОСОБА_6 .
Позиції учасників судового провадження.
Учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явились. Оскільки в апеляційних скаргах не ставиться питання, у випадку б якого погіршувалось правове становище будь-кого з обвинувачених, з метою дотримання розумних строків розгляду справ, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційних скарг за відсутності учасників судового провадження, без технічної фіксації судового засідання.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення прокурора, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги прокурора, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити наступні відомості: найменування кримінального провадження та його номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав самостійно.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Нормами ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Колегія суддів приходить до висновку, що вищевказаних норм закону сторона обвинувачення при складенні обвинувального акту відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , за ч. 3 ст. 186 КК України дотрималась в повному обсязі, в процесуальному документі вказано всі відомості, відповідно до положень ст. 291 КПК України, і підстав для його повернення в суду першої інстанції не було.
Так, підставою для повернення обвинувального акту прокурора стало те, що, на думку суду першої інстанції, обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, яке є неконкретним. Зокрема, повертаючи обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000537, суд першої інстанції виходив із того, що він, в порушення вимог ст. ст. 110, 242, 244 КПК України, не містить посилання на відповідні висновки судово-товарознавчих експертиз, відповідно до яких було встановлено розмір завданої матеріальної шкоди викраденого майна, а також, достатньо повний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що, на думку суду першої інстанції, суперечить п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками і вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого судового засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованому в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого судового засідання. З цих же підстав, колегія суддів приходить вважає необґрунтованим рішення суду про повернення обвинувального акту з підстав відсутності чітко вказаної адреси місця скоєння злочину і вважає, що ці обставини підлягають встановленню безпосередньо в ході судового провадження та перевірці, досліджені і оцінці доказів, наданих прокурором в обґрунтування висунутого обвинувачення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вийшовши за межі своїх повноважень на стадії підготовчого судового засідання, надав фактичну оцінку доведеності обвинувачення, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, не є підставою для повернення обвинувального акту в розумінні положень ст. ст. 291, 314 КПК України, а тому ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року в частині повернення обвинувального акту прокурору в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 відносно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 186 КК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в частині незгоди із судовим рішенням про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених
ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Так, в суді першої інстанції триває судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а тому встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.
Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК України, на даній стадії при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу, не перевіряється.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 оскільки суд дійшов висновку про те, що прокурором доведені обставини, передбачені п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, зокрема, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені в попередніх судових рішеннях, не зменшилися, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.
Суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин і за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, також, врахував вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію, майновий та сімейний стан, і дійшов висновку, що вказані відомості про особу обвинувачених в сукупності із обсягом пред`явленого їм обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Апеляційним суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що встановлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились, а тому, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , то колегія суддів відхиляє такі доводи захисника, оскільки станом на сьогодні в України введено воєнний стан у зв`язку із збройним нападом та повномасштабним вторгненням Російської Федерації і місто Харків, як і його область, знаходиться під постійними обстрілами військ Російської Федерації, що, в свою чергу, унеможливить перевірку органом прокуратури належне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків, покладених на нього у випадку заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Більш того, цілодобовий домашній арешт передбачатиме постійне перебування обвинуваченого в межах свого помешкання і носіння електронного засобу позбавлятиме останнього можливості покидати своє помешкання, що може як створювати загрозу для життя та здоров`я обвинуваченого у випадку артилерійського обстрілу та ракетного удару по м. Лозова Харківської області, так і створювати підстави для зникнення обвинуваченого з місця свого проживання і подальшого переховування від органу прокуратури та суду.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінальному правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року в частині продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області задовольнити.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року в частині повернення обвинувального акту прокурору в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 відносно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 186 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В іншій частині ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4