Номер провадження: 11-кп/813/1899/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Могильне, Кіровоградської області, Гайворонського району, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, без постійного місця проживання та реєстрації на території м. Одеси, раніше судимого:

- 02.10.2013 Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк до 4 років, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,у кримінальному провадженні №0002002 від 29.05.2020, -

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту постановлення ухвали суду, тобто з 30.08.2022, який діє до 28.10.2022.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ризики передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів, які є тяжкими та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає, що знаходиться під вартою вже два роки та немає жодних підстав тримання його під вартою.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 є громадянином України, офіційно не працевлаштований, не одружений, без постійного місця проживання та реєстрації на території Одеської області, осіб на утриманні не має, він обвинувачується відразу у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, та вказує на те, що останній може залишити територію м. Одеси.

Суд зазначає, що враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , за яке передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, тому продовжує існувати ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, будучи без постійного місця проживання та реєстрації на території України, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Той факт, що після скоєння кримінального правопорушення обвинувачений з місця скоєння кримінального правопорушення зник, також вказує на існування вищенаведеного ризику, а також на те, що останній може не прибути до суду за судовим викликом.

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства та наявність тяжких наслідків, у вигляді спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого, що може свідчити про наявність ризику можливого незаконного впливу на свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які ще в судовому засіданні не всі допитані.

В обґрунтування ризиків, передбачених п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те, що ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння тяжких корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, тому продовжує існувати ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, а тому твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому, судом не було встановлено.

Суд апеляційного інстанції враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України. та рекомендувати суду першої інстанції дотриматися принципу розумних строків у даному кримінальному провадженні, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Керуючись ст. 376 ч.2 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: