Справа № 215/3444/20
УХВАЛА

04 квітня 2022 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000394 відносно ОСОБА_5 , 1987 р.н., за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 щодо незаконного придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, вчиненого повторно.

У судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , що обгрунтовано необхідністю завершити дослідження письмових доказів, продовженням існування ризиків вчинення нового злочину, ухилення від суду, з огляду на негативні характеризуючи данні щодо особи обвинуваченого, наявність судимості, тяжкість і корисливий характер злочину, сувору міру покарання, відсутність міцних соціальних зв`язків і джерела доходу.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував щодо клопотання, подав до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу у звязку з запровадженням воєнного стану в державі і відсутність безпечних для життя умов перебування під вартою.

Захисник в судовому засіданні також заперечував щодо клопотання прокурора, посилаючись на тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, відсутність на цей час будь яких ризиків.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи можливість зміни запобіжного заходу суд зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні корисливого тяжкого злочину, який не працевлаштований, раніше притягався до кримінальної відповідальності , відтак існує ризик вчинення ним нового злочину з метою відшукання коштів для існування.
Крім того, ОСОБА_5 міцних соціальних звязків не має, за даний злочин передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, раніше судимий до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, така категорія злочинів викликає значний суспільний інтерес і тяжкі соціальні наслідки у суспільстві, що в сукупності з іншими обставинами свідчить про існування ризику ухилитися від явки до суду з метою уникнення від можливого суворого покарання.
Також, як випливає з практики ЄСПЛ, наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин ("Selcuk проти Туреччини" № 21768/02 від 10.01.2006 р.).
Згідно практики ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а також у справі «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 р., особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу.

Крім того на цей час судом не завершено стадію дослідження доказів, за результатами чого може виникнути необхідність у повторному допиті свідків і самого обвинуваченого.
Отже, на думку суду, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися та є актуальними , тому суд вважає, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Щодо доводів обвинуваченого про неможливість безпечного утримання під вартою - то вони належними і допустимими доказами не підтверджуються. У частині доводів захисника про тривалий розгляд справи - то, на думку суду, він має обєктивний характер.
Враховуючи наведені вище обставини в своїй сукупності, інтереси правосуддя та зважаючи на значні вимоги публічного інтересу до даної справи, які з урахуванням презумпції невинуватості виправдовують відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів в порядку ст.331 КПК України.
Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 02 червня 2022 року включно, з можливістю внесення застави та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків згідно ухвали Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 17.03.2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п"яти днів з моменту проголошення.

СУДДЯ