Справа №522/8149/22
Провадження №1-кп/522/1960/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси угоду про визнання винуватості, разом із обвинувальним актом, який надійшов із Одеської обласної прокуратури, у кримінальному провадженні №0000438, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.06.2022 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , маючи єдиний умисел, спрямований на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, посягаючи на встановлений законодавством України порядок здійснення підприємницької діяльності та державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, у вересні 2018 року здійснив внесення в документи, які, відповідно до закону, подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) завідомо неправдивих відомостей, які у подальшому надав особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, для проведення державної реєстрації з метою використання останньою у власних цілях.

Так, статтею 42 Конституції України гарантовано право кожного громадянина на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно із п.1 ч.2 ст.55 ГК України суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Абзацом 3 ч.1 ст.55-1 ГК України передбачено, що ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними, якщо її зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження.

Згідно із вимогами ст.ст.50,51 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Статтею 58 ГК України встановлено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

У свою чергу, нормами ст.128 ГК України передбачено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Частинами 6 та 7 ст. 128 ГК України встановлено, що громадянин-підприємець зобов`язаний: у передбачених законом випадках і порядку одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності; повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах, предмета діяльності, інших суттєвих умов своєї підприємницької діяльності, що підлягають відображенню у реєстраційних документах; додержуватися прав і законних інтересів споживачів, забезпечувати належну якість товарів (робіт, послуг), що ним виготовляються, додержуватися правил обов`язкової сертифікації продукції, встановлених законодавством; не допускати недобросовісної конкуренції, інших порушень антимонопольноконкурентного законодавства; вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати податковим органам декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов`язкових платежів; сплачувати податки та інші обов`язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом. Громадянин-підприємець зобов`язаний додержуватися вимог, передбачених статтями 46 і 49 цього Кодексу, а також іншими законодавчими актами, і несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність за завдані ним шкоду і збитки.

Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», в редакції, що була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення встановлено, що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що для державної реєстрації фізичної особи підприємцем подаються такі документи: заява про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем; заява про обрання фізичною особою спрощеної системи оподаткування та/або реєстраційна заява про добровільну реєстрацію як платника податку на додану вартість за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, - за бажанням заявника; нотаріально засвідчена письмова згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника чи органу опіки та піклування - для фізичної особи, яка досягла шістнадцяти років і має бажання займатися підприємницькою діяльністю, але не має повної цивільної дієздатності, тощо.

Окремо слід зазначити, що ч.4 ст.35 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено, що особи, винні у внесенні до установчих документів або інших документів, що подаються для державної реєстрації, завідомо неправдивих відомостей, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, несуть відповідальність, встановлену законом.

Однак, ігноруючи вище наведені законодавчі норми, не маючи мети, щодо реального здійснення фінансово-господарської діяльності, на початку вересня 2018 року ОСОБА_3 , перебуваючи у місті Одесі, точну адресу слідством не встановлено, в денний час доби, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, надав останньому згоду зареєструватися, як фізична особа - підприємець та подальшого оформлення банківських рахунків на ім`я ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з метою використання особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, у власних цілях.

Так, 03.09.2018 року ОСОБА_3 у невстановлений слідством точний час та місці, діючи умисно за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, достовірно знаючи, що державна реєстрація фізичної - особи підприємця здійснюється ним без мети здійснення підприємницької діяльності, власноруч підписав усі необхідні документи, які згідно законодавства подаються для державної реєстрації фізичної особи підприємця, у тому числі заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, та надав особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, для проведення державної реєстрації та у подальшому використання останньою реквізитів ФОП ОСОБА_3 у власних цілях.

З метою проведення реєстраційної дії: «Державна реєстрація фізичної особи - підприємця», ОСОБА_3 , достовірно усвідомлюючи факт відсутності у нього фінансових ресурсів для здійснення господарської діяльності у цілому, розуміючи, що фактично виконувати обов`язки фізичної особи - підприємця наміру він не має та у подальшому їх виконувати не буде, оскільки не бажав займатись підприємницькою діяльністю, діючи виключно за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, вніс до документів, які згідно законодавства подаються для державної реєстрації фізичної особи підприємця, у тому числі до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування завідомо неправдиві відомості в частині видів діяльності (КВЕД), а саме: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (56.10), будівництво житлових та нежитлових будівель (41.20), інші будівельно-монтажні роботи (43.29), покриття підлоги й облицювання стін (43.33), малярні роботи (43.34), інші роботи із завершення будівництва (43.39), діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування (55.10), тощо, та у подальшому подав її до державного реєстратора для здійснення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, про що зроблено відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за №0145161.

Реалізовувати ОСОБА_3 свої права та виконувати свої обов`язки в якості фізичної особи - підприємця не планував, будь-якою фінансово- господарською та поточною діяльністю, як суб`єкт господарської діяльності не займався і не мав наміру займатися, не мав наміру провадити таку фінансово- господарську діяльність та реалізовувати надані йому відповідно до законів повноваження нікому не доручав.

Після виконання взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_3 , діючи за попередньо досягнутою домовленістю з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, перебуваючи у приміщенні відділення АТ КБ «ПриватБанк», встановити адресу якого в ході досудового розслідування не надалось можливим, зареєстрував на своє ім`я банківський рахунок та отримав відповідну платіжну картку, яку у подальшому передав особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, для використання нею у власних цілях.

Так, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, виконавши всі перелічені вище дії, запропоновані йому особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, зареєструвавшись, як фізична особа - підприємець, реалізував спільний злочинний умисел направлений на внесення в документи, які подаються відповідно до закону для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, що надало змогу в подальшому особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, використовувати реквізити ФОП ОСОБА_3 та банківські рахунки, як суб`єкта господарювання у власних цілях.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.205-1 КК України - внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

У судовому провадженні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненні указаного кримінального правопорушення, та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, що описано у обвинувальному акті, та просив затвердити угоду про визнання винуватості від 28 червня 2022 року.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 28 червня 2022 року, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання згідно до угоди.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 просив затвердити угоду про визнання винуватості від 28 червня 2022 року, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання відповідно до угоди.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим.

Згідно до вимог п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчинені зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України, та його винність у вчиненні указаного кримінального правопорушення доведена.

Крім того, судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, передбачені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, який буде до нього застосовано у разі затвердження угоди про визнання винуватості.

Згідно до вимог ч.6 ст.474 КПК України, дослідивши угоду про визнання винуватості, суд переконався, що сторони добровільно уклали зазначену угоду, що укладена угода була добровільним волевиявленням обвинуваченого, та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Перевіряючи угоду на відповідність ч.7 ст.474 КПК України суд вважає, що зазначена угода від 28 червня 2022 року про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України та закону, умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та закону, дії обвинуваченого кваліфіковані правильно, умови угоди відповідають інтересам суспільства, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, немає підстав вважати, що угода не була добровільною, немає підстав вважати, що умови угоди неможливо виконати, є фактичні підстави для визнання винуватості.

Судом обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначена угода про визнання винуватості повинна бути затверджена судом.

Приймаючи до уваги вище указане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні указаного кримінального правопорушення повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.205-1 КК України, як внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчинені за попередньою змовою групою осіб.
У ст.65 КК України передбачено про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу та те, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має на утриманні малолітню дитину, що він раніше не судимий.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, наявності вище зазначених чотирьох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, та звільнити указаного обвинуваченого від відбування покарання, із випробуванням, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 28.06.2022 року, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, без покладення на указаного обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , того, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, наявності чотирьох пом`якшуючих покарання обставин, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд погоджується із узгодженим сторонами в угоді про визнання винуватості від 28.06.2022 року покаранням без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень цим обвинуваченим.

Міру запобіжного заходу у зв`язку із відсутністю клопотань учасників судового провадження обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Керуючись ст.77 КК України, ст.ст.331, 367-371, 373, 374, 376, 395, 474, 476, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду, укладену 28 червня 2022 року про визнання винуватості між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 , тапідозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000438від 27.06.2022 року.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України, та призначити йому покарання за указаною частиною указаної статті позбавлення волі строком на 3 /три/ роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю .

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного призначеного покарання, з випробуванням строком на 1 /один/ рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України строком на 1 /один/ рік покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання, а саме іспитовий строк ОСОБА_3 , по цьому вироку Приморського районного суду м. Одеси, рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 06.07.2022 року.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси у Одеський апеляційний суд, з підстав, передбачених ст.394 КПК України , а також у касаційному порядку, що визначено у п.1 ч.3 ст.424 КПК України.

Вирок першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1

06.07.2022