Дата документу 07.10.2022Справа № 539/1161/22
Провадження № 1-кп/554/277/2022
У Х В А Л А

07 жовтня 2022 року місто Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави кримінальне провадження, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2022 року відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 05.05.2022 року до Октябрського районного суду м. Полтави на розгляд надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000026 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 28.06.1996 Верховною Радою України прийнято Основний Закон України Конституцію України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно з частиною 1 статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022 близько 05 години ранку збройні сили Російської федерації спільно з підрозділами незаконних збройних формувань так званих «ДНР» і «ЛНР» здійснили інтенсивні ракетно-бомбові та артилерійські обстріли по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, перетнули державний кордон України та вторглися на територію України на ділянках Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та Херсонської областей, тобто розпочали відкритий міжнародний збройний конфлікт між Російською Федерацією (держава-агресор) та Україною.

Збройна агресія РФ продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 днів в Україні введено воєнний стан.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , будучи колишнім військовослужбовцем Збройних Сил України учасником бойових дій, маючи негативне ставлення до чинної влади в Україні та української держави у цілому, умисно, усвідомлюючи всі вищеназвані обставини, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, у період часу з 24.02.2022 року по 01.03.2022 року (28.02.2022 о 20 годині 01 хвилин 00 години 05 хвилин) перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , підшуковував можливості для переходу на бік ворога (вступу на військову службу до Збройних Сил Російської Федерації) в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_5 з метою умисного створення умов для вчинення державної зради, в умовах воєнного стану в Україні, протягом 24.02.2022 року 01.03.2022 року вів перемовини з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Грозний, російська федерація, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на непідконтрольній території України в лавах не передбачуваних законом збройних формувань так званої «ДНР». Умови переходу на сторону ворога ОСОБА_5 обговорював з останнім через соціальну мережу «Однокласники, про що ОСОБА_5 повідомив своєму сину у месенджері «Viber», який перебуває у Республіці Білорусь, м. Мінськ.

Тобто, ОСОБА_5 здійснив готування до державної зради, тобто діяння, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

Окрім того, ОСОБА_5 , реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, умисно, у порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (далі Положення), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 (далі Інструкція), за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та час придбав 1 корпус гранати РГД-5 та 1 запал УЗРГМ до неї, тобто незаконно придбав бойові припаси.

Після цього, усвідомлюючи протиправність своїх дій, які полягали у порушенні встановленого в Україні порядку обігу вогнепальної зброї та боєприпасів до неї, не маючи передбаченого п. 9 Положення та п. 2.1 Інструкції дозволу на придбання, носіння та зберігання боєприпасів, умисно, здійснив за невстановлених обставин переміщення придбаних одного корпусу гранати РГД-5 та одного запалу УЗРГМ до неї, до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вчинив незаконне носіння бойових припасів.

У подальшому, з моменту придбання до 11.03.2022 року, вказані предмети перебували у володінні ОСОБА_5 , який, умисно, без відповідного дозволу зберігав їх у обраному ним місці під матрацом ліжка, тобто, вчинив незаконне зберігання бойових припасів.

У період часу з 12 години 48 хвилин по 15 годину 08 хвилин 11.03.2022 року, у ході проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , серед іншого виявлено та вилучено один предмет ззовні схожий на гранату та один предмет схожий на запал до неї.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у готуванні до державної зради, тобто умисному створенні громадянином України умов для вчинення діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, а також у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні у сукупності кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08.04.2014, № 1689-VII від 07.10.2014).

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 термінів тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи, що він обвинувачується у вчиненні ряду злочинів тяжкого та особливо тяжкого, не допитані свідки, а тому існують ризики ухилення обвинуваченого від суду та впливу на свідків.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував.
Захисник ОСОБА_4 заперечив щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прохав змінити його більш м`який.
Суд, заслухавши клопотання, думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати 2 місяців.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів тяжкого та особливо тяжкого, в умовах воєнного стану, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, на даний час судове слідство не проведено, не допитані свідки, суд вважає, що до цього часу наявні ризики переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків, тому інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної поведінки обвинуваченого.
За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 42, 138, 177, 178, 183, 194, 195, 331, 369, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 термін тримання під вартою строком на 60 діб - до 05 грудня 2022 року включно.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1