Єдиний унікальний номер: 378/1005/20
Провадження № 1-кп/378/4/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2022 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань смт. Ставище Київської області по кримінальному провадженню №0000009 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України заяву обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності та передачі на поруки трудового колективу ЖБК «Голосіївський», -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за яким ОСОБА_7 03 січня 2020 року, близько 14 години, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21099», в якому знаходились пасажири: батько ОСОБА_8 , брат ОСОБА_8 та знайомий ОСОБА_9 , рухався з с. Винарівка до смт Ставище Київської області. Їдучи за вказаним напрямком, ОСОБА_7 заїхав на територію автозаправочного комплексу №02017/0 ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» (далі АЗК), що знаходиться на 127 км + 700 м автодороги Київ-Одеса, для дозаправки автомобіля газовим пальним та зупинився поруч з сьомою колонкою. Далі, до автомобіля підійшов оператор даного АЗК ОСОБА_5 , який виконуючи свої функціональні обв`язки, з метою дотримання правил безпеки згідно інструкцій АЗК, запропонував ОСОБА_7 виконати його вимогу щодо залишення пасажирами салону автомобіля. Однак, дану вимогу ОСОБА_7 виконувати відмовився, обурився та почав висловлюватися в бік ОСОБА_5 нецензурною лайкою, при цьому самовільно взяв до рук заправочний пістолет, та після чергового зауваження з боку ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу заправки автомобіля газом, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій, та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у виді тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар кулаком лівої руки в область обличчя. Даним діянням ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді контузії правого очного яблука та струсу головного мозку, які, згідно висновку судово-медичного експерта №9 Д від 03.02.2020р., відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів.
Крім цього, 03.01.2020р., близько 14 години, ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати на території автозаправочного комплексу №02017/0 ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» (далі АЗК), що знаходиться на 127 км + 700 м автодороги Київ-Одеса, після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , затіяв сварку з директором АЗК ОСОБА_4 , який вийшов із приміщення комплексу для коректного урегулювання та припинення конфлікту. Не дійшовши згоди, сварка між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 переросла у конфлікт, в ході якого останній вирішив побити директора, та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, повалив ОСОБА_4 на землю та наніс кілька ударів руками в область голови. Внаслідок свого протиправного діяння, ОСОБА_7 спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі зліва та струсу головного мозку, які, згідно висновку судово-медичного експерта №11 Д від 20.03.2020р., відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів.
Обвинувачений ОСОБА_7 до суду подав заяву про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України по факту нанесення ОСОБА_5 03.01.2020 року близько 14 години на території автозаправочної станції ТОВ «Глуско» умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад його здоров`я, та передати на поруки трудового колективу ЖБК «Голосіївський» з тих підстав, що він визнає факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , щиро кається у вчиненому. На відшкодування завданих потерпілому матеріальних та моральних збитків останньому ним 09.06.2022 року перераховано поштою готівкою 5000 грн.. Кримінальний проступок відносно ОСОБА_5 він вчинив вперше, працює на посаді прибиральника в ЖБК «Голосіївський». Відтак, вважає, що є підстави для застосування відносно нього положень ч. 1 ст. 47 КК України та задоволення його заяви.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали заяву про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України по факту нанесення умисних легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та просять її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні з приводу розгляду заяви обвинуваченого покладається на розсуд суду.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення заяви обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності з тих підстав, що обвинувачений на протязі всього часу розгляду даного кримінального провадження не знайшов часу на вибачення перед ними за скоєне та на щире розкаяння, вони не вірять у щире розкаяння обвинуваченого.
Свої заперечення до суду з приводу заяви обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності, направила 24.06.2022 року представник потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_10 , яка також заперечила проти задоволення заяви обвинуваченого.
Суд, розглянувши вказану заяву обвинуваченого, заслухавши доводи обвинуваченого, його захисника, потерпілих, думку прокурора, враховуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Також згідно з вимогами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Частиною 4 ст. 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
За ч. 1 ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. За наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі (але не зобов`язаний) звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу.
Як вказав Касаційний кримінальний суд в складі Верховного Суду у постанові від 13.02.2018 року №161/13242/16-к, передача особи на поруки - це дискреційні повноваження суду, бо звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії. Як свідчить системний аналіз вказаних норм, під час досудового слідства з`ясування думки потерпілого щодо звільнення винної особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим елементом такого звільнення, отже суд повинен виходити не тільки з наявності підстав, передбачених нормами, які забезпечують умови звільнення, але й кінцевого підсумку, який повинен слугувати виправленню особи.
При цьому, в судовому засіданні потерпілі категорично заперечували щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та передачі його на поруки трудового колективу ЖБК «Голосіївський».
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, відверту негативну оцінку своєї протиправної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Проте, як встановлено судом, протягом всього розгляду даного кримінального провадження з лютого 2020 року обвинувачений не висловлювався з приводу визнання своєї вини, а навпаки її не визнавав, не навів в чому саме полягає його щире розкаяння, яке свідчить про бажання обвинуваченого спокутувати провину та виправити свою поведінку чи відшкодувати потерпілим будь-які збитки.
Одночасно з цим, суд критично ставиться до клопотання ЖБК «Голосіївський», оскільки, як вбачається з даного клопотання та ствердив сам обвинувачений в судовому засіданні, останній працює у вказаному кооперативі з 11 лютого 2020 року, в той час, як відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 03.01.2020 року та згідно обвинувального акту обвинувачений був непрацюючою особою.
А також у самому клопотанні не вказані заходи виховного характеру, які мають бути застосовані до обвинуваченого ОСОБА_7 у випадку передачі на поруки трудового колективу.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні даної заяви обвинуваченого, слід відмовити.
Керуючись ст. 47 КК України, ст. ст. 26, 284-286, 288, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України по факту нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_5 та передачі на поруки трудового колективу ЖБК «Голосіївський», відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1