Справа № 657/1695/20
Провадження № 1-і/216/1/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінальних проваджень № 0000305, 80000347 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2022 року від захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби. В обґрунтування клопотання вказала про відсутність достатніх даних, які б свідчили про існування будь-яких ризиків, встановлених ст. 177 КПК України, відносно того, що обвинувачений ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інші кримінальні злочини та переховуватись від суду. Стороною обвинувачення не надано суду жодних доказів таких фактів, зазначене є лише припущенням чи бажанням сторони обвинувачення. Крім того, зазначає, що ОСОБА_3 має міцні соціальні зв`язки, він має постійне місце мешкання де мешкає разом зі своєю матір`ю, братом та сестрою, раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно. Стан здоров`я ОСОБА_3 не дозволяє йому утримуватися в умовах слідчого ізолятора, оскільки має захворювання та в умовах військового стану на території України йому не надається належна медична допомога, що ставить під загрозу його життя. Просить встановити адресу перебування ОСОБА_3 на час дії запобіжного заходу на підконтрольній Україні території, а саме: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримала в повному об`ємі, наполягала на його задоволенні, з підстав зазначених в ньому.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника.
Прокурор ОСОБА_4 просив суд відмовити в задоволенні клопотання захисника, оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися та не відпали.
Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання тадослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення; вік і стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність в обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, його репутацію та майновий стан, а також наявність у нього судимостей; дотримання обвинуваченим умов застосованих до нього раніше запобіжних заходів; наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої він обвинувачується, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення він обвинувачується, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Вирішуючи питання зміни запобіжного заходу, суд виходить із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком.

Стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі (рішення ЄСПЛ у справі «Хайредінов проти України»).

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від суду можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні суди завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (рішення ЄСПЛ у справі «Тодоров проти України»).

Пункт 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Передусім національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку (рішення ЄСПЛ у справі «Сергій Волосюк проти України»).

Отже, відповідно до сформованої ЄСПЛ практики підстави, якими попереднє ув`язнення підозрюваного обґрунтовувалося вперше, самі по собі вже недостатні для продовження строку тримання під вартою. Якщо правоохоронні органи подають клопотання про це, вони повинні обґрунтувати наявність інших вагомих і допустимих з точки зору статті 5 Конвенції підстав для того, щоб тримання особи під вартою було продовжено.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, у ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують подальше позбавлення обвинуваченого свободи до ухвалення вироку, в іншому випадку - суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Однак під час судового засідання прокурором не надано нових належних, достатніх і переконливих доказів на підтвердження того, що ризики, які існували під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились і продовжують існувати або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання його під вартою.

Захисник наполягає на відсутності ризиків та достатніх підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки останній має міцні соціальні зв`язки, мешкає разом з матір`ю, братом та сестрою, за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджено поясненнями сусідів, які проживали з обвинуваченим в одному будинку до моменту його затримання та довідкою з місця проживання, обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий. Захисник в судовому засіданні надала згоду дядька обвинуваченого ОСОБА_6 на проживання ОСОБА_3 у його будинку АДРЕСА_1 .
Судом установлено, що ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника Каланчацького відділу Скадовської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_4 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк до 11 червня 2022 року з визначенням застави у розмірі 49620 грн.
У контексті практики ЄСПЛ слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії»). Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв протии Молдови»).

Стосовно обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні тяжкого злочину та побоювання ним суворого покарання, то наявність серйозних підозр щодо участі особи у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням її тривалого ув`язнення (рішення ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»).

За встановлених обставин, ураховуючи стадію кримінального провадження, висловлені сторонами позиції й тривалість тримання обвинуваченого під вартою, ступінь ризиків, які існували під час обрання й продовження йому запобіжного у вигляді тримання під вартою, на думку суду суттєво знизився.

Отже, зважаючи на вимоги ст. 5 Конвенції та усталену практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що характер пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, не може бути достатньою підставою для продовження тримання останнього під вартою.

При цьому запобігти заявленому й наявному ризику у вигляді переховування від суду наразі можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу з одночасним роз`ясненням обвинуваченому можливих негативних наслідків його порушення у вигляді застосування більш суворого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення достатньо гарантує запобігання малоймовірному наміру обвинуваченого від такого переховування.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, незважаючи на тяжкість покарання за висунутим обвинуваченням, вірогідність ухилення останнього від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою та не виправдовує його подальше тримання під вартою, тому суд вважає за необхідне клопотання захисника задовольнити та змінити обвинуваченому ОСОБА_3 раніше обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби із покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти об`єктивно існуючому на даний момент ризику та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

При цьому суд зважає на практику ЄСПЛ, що за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 331, 369-372, 376 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 20 липня 2022 року включно.
Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за адресою:АДРЕСА_1 ,у період часу з 21.00 год. до 07.00 год. до 20 липня 2022 року включно без дозволу суду.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду та покласти на нього строком до 20 липня 2022 року включно такі обов`язки:

- не відлучатися із с. Рачки Володарського району Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання/реєстрації та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками в цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не залишати будинок АДРЕСА_1 в період часу з 21.00 год. до 07.00 год.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з метою здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати для виконання до Володарського ВП ГУНП України в Київській області за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися до нього в житло, в якому він перебуває під домашнім арештом, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю, а в разі невиконання покладених на нього обов`язків - до нього може бути застосовано найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Дія ухвали закінчується о 24.00 годині 20 липня 2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1