Провадження №11-кп/801/1002/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000866, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.06.2021. за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2022 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину, одруженого, працюючого менеджером ПрАТ «Вінницяоблпаливо», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та строк 3 (три) роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів в розмірі 22052 (двадцяти двох тисяч п`ятдесяти двох) гривень 38 копійок.
Стягнуто з ПАТ «НАСК Оранта» на користь потерпілого ОСОБА_10 9482 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 60 копійок витрат, пов`язаних з лікуванням.
Стягнуто з ПАТ «НАСК Оранта» на користь потерпілого ОСОБА_10 474 (чотириста сімдесят чотири) гривні 13 копійок моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 1046325 (один мільйон сорок шість тисяч триста двадцять п`ять) гривень 39 копійок моральної шкоди.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Згідно вироку суду,
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2022 року в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Просить звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та зменшити розмір стягуваної на користь потерпілого моральної шкоди до 20000 (двадцяти тисяч) гривень.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні йому покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання, визначені ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини провадження і призначив йому покарання, яке за своєю суворістю є явно несправедливим. Зокрема суд не врахував що він є інвалідом ІІІ групи, офіційно працевлаштований, має стійкі соціальні зв`язки та на утриманні перебуває малолітня дитина, раніше не судимий.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити в повному об`ємі.
Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Доводи ж апеляційної скарги обвинуваченого в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Загальні засади призначення покарання.
Відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
Таким чином на переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.
Призначаючи покарання у виді обмеження волі, яке необхідно відбувати реально, суд вказав, що обвинувачений не в повній мірі визнав вину, оскільки вказував на те, що в діях потерпілого та його матері також вбачається невідповідність правилам дорожнього руху в частині обов`язків пішохода.
Проте за висновками, викладеними у постанові ККС ВС від 17.10.2019 у справі №205/7091/16-к, заборони застосування ст.75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини КК України не містить.
При цьому, як установив суд першої інстанції, ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює менеджером відділу будівельних матеріалів ПрАТ «Вінницяоблпаливо», виключно позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи. Окрім того згідно акту медико-соціальної експертної комісії від 29.06.2015 року ОСОБА_7 є інвалідом ІІІ-ї групи. Також на його утриманні перебуває малолітня дитина 2019 року народження. Вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст.ст.12, 25 КК України віднесено до нетяжких злочинів, вчинених з необережності.
Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення дали суду підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Окрім цього, на переконання апеляційного суду звільняючи особу від відбування основного покарання з іспитовим строком, на обвинуваченого необхідно покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України. Покладення на обвинуваченого таких обов`язків передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, та в повній мірі здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.
Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині зменшення моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілого, суд зазначає, що виходячи зі змісту 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як зазначено в постанові ККС ВС від 22.03.2018 (справа №636/103/16-к), із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди.
Приймаючи рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 1046325 (один мільйон сорок шість тисяч триста двадцять п`ять) гривень 39 копійок суд вказав, що висновком експерта від 05.05.2022 року №1419/22-21, де зазначено, що ситуація внаслідок ДТП, яка мала місце 05.06.2021 року, була психотравмуючою для потерпілого ОСОБА_10 . Зміст та характер моральних страждань зумовлений психотравмувальним впливом досліджуваної ситуації, має значний ступінь інтенсивності та є пролонгованим у часі до 1 року. Ситуація, що досліджується у справі є психотравмуючою для ОСОБА_10 . Внаслідок досліджуваної ситуації потерпілому нанесена моральна шкода (завдані страждання). Вказаним же висновком визначено орієнтовний розмір можливої грошової компенсації за дії, описані в обвинувальному акті, який становить до 162 МЗП, що становить 1053000,00 грн. на час ухвалення вироку.
Проте судом взагалі не вмотивовано стягнення моральної шкоди в максимальному розмірі, визначеному висновком експерта, адже згідно вищенаведеного висновку визначено орієнтовний розмір можливої грошової компенсації від 0 до 162 мінімальних заробітних плат.
Таким чиом з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеню тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, тривалості моральних переживань, а також розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди до 100000 (ста тисяч) гривень.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2022 року у кримінальному провадженні №0000866, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.06.2021. по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України змінити в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерплого моральної шкоди через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 2 (два) роки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого орану з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суд касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: