Справа № 461/2772/22
Провадження № 1-кп/461/441/22
УХВАЛА
15.09.2022 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000051 від 14.04.2022 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України

в с т а н о в и в :

08.06.2022 в провадження Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000051 від 14.04.2022, згідно якого ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в якому просить продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки термін дії ухвали суду про застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 30.09.2022. Прокурор зазначив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставами для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати на даний час, відтак підстави для зміни запобіжного заходу відсутні. Просить клопотання задоволити.

ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання прокурора покликалися на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченої та захисника щодо заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в тому числі до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочин у проти основ національної безпеки України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Строк покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, є додатковим мотивуючим особу фактором переховуватись від суду. При цьому суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 не одружена, не працює, не має на підконтрольній території України постійного місця проживання, що свідчить про відсутність факторів соціального стримування. Окрім того, обвинувачена має можливість виїзду за межі території України, зокрема в Республіку Польща, куди остання прямувала.
З урахуванням викладеного, особи обвинуваченої, обставин вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 КПК України ризикам переховування обвинуваченої від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Істоміна проти України» встановлено, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому, розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. ЄСПЛ наголосив на тому, що суд повинен так само обережно і ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою.
Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, кримінальне правопорушення вчинене у сфері державної безпеки України, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд дійшов висновку про необхідність визначення ОСОБА_4 застави у розмірі однієї тисячі шістсот сімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме така застава достатня забезпечити виконання останньою покладених на неї законом обов`язків.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, з визначенням застави в розмірі 1670 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-177, 183, 197, 199, 372, 376, 392 КПК України, суд

у х в а л и в:

клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 задоволити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, українці, громадянці України, неодруженій, раніше не судимій, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», строком до 60 діб.

Строк дії ухвали становить до 13.11.2022 включно.

Визначити обвинуваченій заставу в розмірі 1670 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 996 310 грн., та у разі внесення застави покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
прибувати до суду за першим викликом;
повідомляти суд про зміну місця свого проживання;
невідкладно здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи (при наявності), що дають право на виїзд за межі України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1