Справа № 342/431/22
Провадження № 1-кп/342/107/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 07.05.2022 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Якубівка Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_6
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо потерпілого ОСОБА_6 , з яким має спільний побут та пов`язаний сімейними відносинами, що призвело до психологічних страждань потерпілого, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 , який проживає спільно із своїм братом ОСОБА_6 в одному житловому будинку по АДРЕСА_2 , 15.02.2022 о 15.00 год, 20.02.2022 о 19.00 год та 12.04.2022 о 14.30 год, за місцем свого проживання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчиняв конфлікти зі своїм братом, під час яких висловлювався щодо брата нецензурними словами, внаслідок чого завдав шкоду його психічному здоров`ю. За вказаними фактами працівниками відділення поліції №2 (м. Городенка) Коломийського району відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області щодо ОСОБА_3 складено протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП від 19.02.2022, від 21.02.2022, від 13.04.2022, за результатом розгляду яких ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, щодо протоколу від 13.04.2022 ОСОБА_3 судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та звільнено його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення.
Проте незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_3 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість 06.05.2022, близько 13.00 год, за місцем свого проживання, вчинив із братом ОСОБА_6 конфлікт, під час якого висловлювався щодо нього нецензурними словами та словесно погрожував фізичною розправою, тобто застосував домашнє насильство, внаслідок чого завдано шкоду його психічному здоров`ю, у зв`язку з чим ОСОБА_6 звернувся до відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення щодо нього братом ОСОБА_3 домашнього насильства, що зафіксовано у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію про вчинене кримінальне правопорушення від 06.05.2022 та кваліфіковано органом досудового розслідування за ст.126-1 КК України як умисне систематичне вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо свого брата ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.
Внаслідок умисних, систематичних, протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 завдано психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, в тому числі, втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.
Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Просив визнати обвинуваченогоОСОБА_3 винуватим та застосувати щодо нього покарання у виді 210 годин громадських робіт.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаявся. Підтвердив, що дійсно неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо свого брата та притягувався до адміністративної відповідальності. Просив суд застосувати до нього покарання у виді громадських робіт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5 просив застосувати до обвинуваченого мінімальне покарання, перебачене санкцією ст. 126-1 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт.
Враховуючи показання обвинуваченогоОСОБА_3 щодо визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежує їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілого в частині з`ясування його думки щодо покарання обвинуваченому, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням досудової доповіді.
Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченогоОСОБА_3 , зокрема, копію паспорта громадянина України; довідки про перебування на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; характеристику з місця проживання обвинуваченого; вимогу про відсутність судимостей, висновок органу пробації, інші матеріали та приходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії вірно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо його брата ОСОБА_6 , що призводить до психологічних страждань потерпілого.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство щодо свого брата ОСОБА_6 , з яким проживає за однією адресою. Під час конфліктів висловлювався щодо нього нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого завдав психологічних страждань своєму брату та погіршив якість його життя.
За вчинення злочину, передбаченого санкцією ст.126-1 КК України, передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до двох років.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.
Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується посередньо, перебуває на диспансерному обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №118/2022 від 26.05.2022 підекспертний ОСОБА_3 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, виявляє ознаки РПП внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Здатний в повній мірі усвідомлює свої дії та керує ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує.
Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Згідно з досудовою доповіддю Коломийського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ймовірність повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення висока, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб високий, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб, та може зростати у разі подальшого спільного проживання з братом та зловживання алкогольними напоями.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, те, що він раніше несудимий, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття) та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене.
На підставі викладеного, суд вважає, що ОСОБА_3 слід обрати покарання у виді громадських робіт, оскільки передбачене ст. 126-1 КК України покарання у виді арешту, обмеження волі та позбавлення волі за своєю суворістю не відповідають обставинам вчиненого кримінального правопорушення.
З відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, та встановлених у судовому засіданні, ОСОБА_3 не є особою з інвалідністю першої або другої групи; таким, що досяг пенсійного віку; військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій, згідно з вимогами ч.3 ст.56 КК України, не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.
Суд вважає, що призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому.
Крім цього, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство щодо свого брата ОСОБА_6 та систематично завдає шкоду його психічному здоров`ю, беручи до уваги висновок органу пробації, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи, передбачені пунктом 5 частини першої статті 91-1 КК України, а саме направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.
На переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 12, 91-1, 126-1 КК України, ст.ст. 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.
Застосувати до ОСОБА_3 обмежувальні заходи, передбачені пунктом 5 частини першої статті 91-1 КК України, а саме направити його для проходження програми для кривдників або пробаційної програми строком на 1 (один) місяць.
Направити ОСОБА_3 до уповноваженого органу з питань пробації для проходження програми для кривдників та пробаційної програми.
Контроль за поведінкою засудженого покласти на органи пробації за місцем його проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1