КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

25 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0009724 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гола Пристань Херсонської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_8
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково та стягнуто на його користь із ОСОБА_7 40 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 107 144 грн. 44 коп. завданих злочином матеріальних збитків.

Цим же вироком по справі вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_7 приблизно о 17 годині 30 хвилин, 16.10.2018 року, керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW 530d», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався приблизно зі швидкістю 20 км/год., у світлу пору доби, по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покриттю, крайньої правої смуги проїзної частини вул. Сумської, зі сторони вул. Васильківської у напрямку вул. Кайсарова у м. Києві.
Наближаючись до перехрестя вул. Сумської-Гвардійської у м. Києві, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 2.3 б), 12.1, 16.12 Правил дорожнього руху України, порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились в тому, що він, для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, проявив не уважність, не обрав безпечної швидкості руху, з урахуванням дорожньої обстановки, не стежив за дорожньою обстановкою та не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, в`їхавши на вищевказане перехрестя, не надав дорогу автомобілю марки «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався справа по вул. Гвардійській у м Києві, в результаті чого відбулося їх зіткнення з подальшим перекиданням вказаного автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER».

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді: гематоми м`яких тканин лобної ділянки зліва, закриту травма лівої кисті у вигляді перелому 5-ї п`ясної кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що постановлений судом першої інстанції вирок, з висновком про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є необ`єктивним, оскільки ґрунтується на неповно та не всебічно встановлених обставинах події дорожньо-транспортної пригоди, з наданням судом явної переваги доказам сторони обвинувачення та повним нехтуванням правовою позицією сторони захисту та фактичними обставинами, на які вона посилалася, а отже є несправедливим.

Як вважає апелянт, докази сторони обвинувачення, на які послався суд в обґрунтування вироку, не є переконливими та правдоподібними, оскільки повністю спростовуються висновком експерта ОСОБА_14 за результатами комплексного авто технічного та транспортно-трасологічного дослідження за копіями матеріалів кримінального провадження за № 000277/1 від 18 вересня 2019 року, але суд першої інстанції, не здійснивши будь-якої об`єктивної перевірки, керуючись виключно власними суб`єктивними та упередженими поглядами, голослівно зазначив про те, що він не бере до уваги цей висновок, оскільки, як цитує захисник «… вихідні дані…, надані експерту інші, ніж ті, які були об`єктивно встановлені під час досудового розслідування і в судовому засіданні…».

При цьому сторона захисту звертає увагу на те, що під час досудового розслідування експертиза призначалася з використанням вихідних даних, що були встановлені виключно зі слів сторони обвинувачення, тобто були односторонніми та неповними.

Проте, в ході судового розгляду, сторона захисту підтвердила додаткові обставини, що мали бути взяті до уваги судовим експертом Київського НДКЦ, але йому таких даних слідчим не було надано. Ці дані, зокрема щодо швидкості автомобіля «Тoyоta Land-Cruiser» - 80 км/год., щодо місця зіткнення та в цілому механізму ДТП, на думку захисника, можливо було б перевірити проведенням комісійної судової авто-технічної експертизи за призначенням суду, але суд відмовився від її призначення, чим, фактично, перешкодив стороні захисту довести належними та допустимими доказами невинуватість ОСОБА_7 .
Крім того, сторона захисту наполягає на тому, що судом неповно та не об`єктивно досліджено питання про фактичну наявність у іншого учасника ДТП ОСОБА_11 тілесного ушкодження середньої тяжкості та отримання його саме внаслідок ДТП, що сталась 16.10.2018 року.

Так, за твердженням апелянта, суду не були представлені, а ні стороною обвинувачення, а ні потерпілим та, відповідно, не були досліджені в судовому засіданні, первинні докази наявності у ОСОБА_11 тілесного ушкодження перелому 5-ї п`ястної кістки, зокрема рентген знімок, медичні документи про проходження ОСОБА_11 амбулаторного лікування та його результатів.

Розумні сумніви сторони захисту з цього приводу, не були перевірені судом, а навпаки повністю проігноровані.

Враховуючи викладене, сторона захисту робить висновок про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, яка призвела до ухвалення судом необ`єктивного та несправедливого вироку відносно ОСОБА_7 , який насправді є невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому такий вирок підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_7 повністю доведена належними та допустимими доказами, які були повно та всебічно перевірені в судовому засіданні, захисник, посилаючись на положення, передбачені ст. 92 КПК України, а також висновки, наведені у рішеннях Європейського суду з прав людини по справам «Пантелеєнко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Гефген проти Німеччини», «Луценко проти України», зазначає про те, що проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів, наданих стороною обвинувачення, встановлено низку грубих порушень при одержанні цих доказів, зокрема порушення процесуальних норм при призначенні прокурора та слідчого, які дозволяють зробити висновок про те, що у період з 20.10.2018 по 17.10.2019 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009724, внесеному до ЄРДР 20.10.2018 року за фактом ДТП від 16.10.2018 року, проводилось без процесуального керівництва прокурорами Київської місцевої прокуратури № 1 або за участю не уповноважених на це належним чином прокурорів, а також про те, що досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні фактично здійснювалося не уповноваженими на це належним чином особами, тобто у слідчого, який здійснював досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, були відсутні належні повноваження.

Таким чином, як вважає апелянт, у суду першої інстанції були всі підстави визнати недопустимими докази сторони обвинувачення, отримані та долучені до кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, застосувавши практику ЄСПЛ, зокрема рішення «Гефген проти Німеччини», де сформульована доктрина «плодів отруєного дерева», відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані за його допомогою, будуть таким ж, проте суд, всупереч зазначеним приписам, неналежним чином оцінив подані стороною обвинувачення докази, та ухвалив необ`єктивне, незаконне та упереджене судове рішення.

З приводу висновків суду щодо задоволення цивільних позовів, апелянт зазначає про те, що сторона захисту не погоджується з даними висновками, виходячи насамперед з невинуватості ОСОБА_7 у спричиненні ОСОБА_12 матеріальних збитків, а ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди, а також обґрунтовуючи свою незгоду з цими висновками, їх невідповідністю фактичним обставинам кримінального провадження та недопустимістю наданих стороною обвинувачення доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора та представника потерпілого, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а також доводи, наведені в апеляційній скарзі його захисника, зокрема: щодо неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини та мотивів кримінального правопорушення, так і щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з огляду на таке.

Зокрема, навівши у вироку показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_11 , які були допитані під час судового розгляду; дослідивши в судовому засіданні надані стороною обвинувачення письмові докази, на підтвердження події кримінального правопорушення та вини ОСОБА_7 у його вчиненні, а саме:

- протокол огляду місця ДТП від 16.10.2018 року (том 1, а.с. 108-118), разом з фото-таблицею до цього протоколу (том 1, а.с. 119-120) та схемою місця ДТП (том 1, а.с. 121);
- висновок судово-медичного експерта № 2161/е від 18.01.2019 року щодо спричинених потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та ступеню їх тяжкості (том 1, а.с. 136-140);
- висновок експерта № 12-1/2460 від 04.02.2019 року щодо технічного стану автомобіля «TOYOTALAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_2 (том 1, а.с. 145-151);

- висновок експерта № 12-1/2462 від 21.12.2018 року щодо технічного стану автомобіля «BMW 530d», реєстраційний номер НОМЕР_1 (том 1, а.с. 161-167);

- висновок експерта авто-техніка № 12-1/2461 від 06.02.2019 року (том 1, а.с. 178-185);
- висновок експерта № 13-4/79 від 15.03.2019 року щодо матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_2 (том 1, а.с. 199-206);
- висновок експерта авто-техніка № 12-2/224 від 05.04.2019 року (том 1, а.с. 226-233), суд першої інстанції, оцінюючи вказані докази відповідно до вимог закону, обґрунтовано визнав наведені вище докази належними та допустимими, а їх сукупність достатніми з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме для ухвалення обвинувального вироку за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для скасування оскаржуваного вироку через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, а також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, у відповідності до вимог ст. 374 КПК України, у вироку наведені не тільки докази на підтвердження встановлених судом обставин, а й мотиви неврахування окремих доказів та обставин, на які посилалась сторона захисту під час судового розгляду.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги не тільки показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а й доводи його захисника щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження ступеню тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень та непереконливості доказів сторони обвинувачення щодо фактичних обставин справи, які, на думку сторони захисту, повністю спростовувалися висновком судового експерта ОСОБА_14 , який був наданий захисником під час судового розгляду, навівши у своєму рішенні відповідні мотиви того, чому суд не взяв до уваги доказів сторони захисту.
Що ж стосується посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні та проведенні комісійної судової авто-технічної експертизи для зясування механізму ДТП, чим, фактично, перешкодив стороні захисту довести належними та допустимими доказами невинуватість ОСОБА_7 , то воно не може служити підставою для скасування вироку суду через неповноту судового розгляду, оскільки встановлені судом обставини, в тому числі щодо механізму ДТП, були достатніми для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Не залишились без уваги суду першої інстанції і доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими всіх доказів сторони обвинувачення через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, повязанні з призначенням прокурорів та слідчих у даному кримінальному провадженні, що, на думку сторони захисту, призвело до того, що всі докази, зібрані під час досудового розслідування та надані суду першої інстанції, були отримані не уповноваженими на те особами, оскільки суд не тільки перевірив ці доводи, а й навів у вироку мотиви хибності цих доводів.
Перевіряючи доводи захисника обвинуваченого, в межах поданої ним апеляційної скарги, колегію суддів також не встановлено будь-яких даних, які б дозволили зробити висновок про наявність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного вироку, зокрема через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме через недопустимість доказів, отриманих під час досудового розслідування, внаслідок істотного порушення вимог КПК України, в тому числі внаслідок їх збирання не уповноваженими на те особами (слідчими та прокурорами), оскільки доводи захисника в цій частині не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Таким чином, перевіривши та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , оскільки вважає оскаржуваний вирок суду законним та обґрунтованим, а висновки суду, викладені у цьому судовому рішенні такими, що відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, думку потерпілого, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується.

При цьому, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства , а тому визнав за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 268 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, у виді штрафу, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

З огляду на наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому призначене йому покарання слід визнати таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується також із рішенням суду першої інстанції, яке було прийняте за результатами розгляду цивільних позовів, заявлених до обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також ОСОБА_12 про відшкодування матеріальних збитків, спричинених пошкодженням належного їй автомобіля, оскільки, як прямо передбачено ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року, колегія суддів вважає необхідним вказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 752/22194/19

Номер провадження : 11-кп/824/283/2022

Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_15

Доповідач - суддя ОСОБА_1