Провадження № 1-кп/742/330/22
Єдиний унікальний № 742/2028/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2022 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000014 від 31.03.2022 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Міріуполь Донецької області, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Президент російської федерації ОСОБА_5 , а також інші невстановлені на цей час представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV), від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а сааме: віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил російської федерації на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вказаного вище наказу військовослужбовці Збройних сил російської федерації із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, де здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, здійснивши окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався.

У період з 25 лютого 2022 по 17 березня 2022 року збройними силами російської федерації окуповано с.Рубанка Ніжинського району Чернігівської області. При цьому, представниками окупаційних військ російської федерації на в`їздах-виїздах з території вказаного села були обладнані блокпости, введено спеціальний режим переміщення місцевого населення окупованою територією.

Проживаючи у період окупації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , незважаючи на зобов`язання до неухильного додержання Конституції та законів України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою сприяння військовим Збройних сил російської федерації у вчиненні ними окупації території України, достовірно знаючи про перебування збройних формувань та окупаційних військ російської федерації на території вказаного села, підтримуючи збройну агресію російської федерації проти України, мешканець с.Рубанка Ніжинського району Чернігівської області ОСОБА_4 встав на шлях вчинення злочину проти основ національної безпеки - колабораційної діяльності, що виразилось у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави - агресора.

Так, діючи з зазначеною метою та з мотивів отримання преференцій у проживанні та переміщенні на окупованій території перед іншими місцевими мешканцями, без будь-якого примусу зі сторони військових Збройних сил російської федерації, ОСОБА_4 запропонував останнім використовувати для тимчасового проживання своє помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , а також допомагав військовим Збройних сил російської федерації у пошуку їжі та алкогольних напоїв.

Орієнтовно з 25 лютого 2022 по 17 березня 2022 року військові Збройних сил російської федерації з ініціативного дозволу ОСОБА_4 проживали у його будинку за вказаною вище адресою, користувалися приміщенням, меблями, домашнім посудом, тобто матеріальними благами.

Вчиняючи дії, пов`язані із передачею матеріальних ресурсів збройним формуванням російської федерації ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та розумів, що таким чином підриває національну безпеку України, створює безпосередню загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності, конституційному ладу та іншим національним інтересам, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив той факт, що у період часу з 25 лютого 2022 по 17 березня 2022 року з його дозволу у належному йому будинку дійсно проживали військові Збройних сил російської федерації, які користувалися цим приміщенням, меблями та домашнім посудом, а він протоплював будинок, добував для них у селі їжу та алкоголь.

Свою вину у скоєному ОСОБА_4 визнав повністю та щиро у цьому розкаявся.

Показання обвинуваченого відповідають всім фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, отримавши згоду всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у передачі ОСОБА_4 матеріальних ресурсів збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.111-1 КК України.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 , судом встановлено не було.

Вирішуючи питання про міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує конкретні обставини справи, вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , за відсутності обставин, які б його обтяжували, а також особу самого обвинуваченого (а.п.19-21), який раніше не був судимий, посередньо характеризується за місцем проживання (а.п.22-24), на обліках ні у лікаря-психіатра, ані у лікаря-нарколога не перебуває (а.п.25-28), у зв`язку з чим суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання з випробуванням та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обслуговуванням матеріально-технічних цінностей, але без конфіскації його майна, так як у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовується, як того просив у судовому засіданні прокурор, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, буде повністю відповідати як характеру скоєного ним кримінального правопорушення, його суспільній небезпеці, так і особі самого обвинуваченого, а тому покарання без ізоляції його від суспільства зможе належним чином посприяти виправленню ОСОБА_4 і запобігти вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов та витрати на залучення експерта в межах даного провадження відсутні.

Долю речових доказів (а.п.29-30) слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.370-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, і призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обслуговуванням матеріально-технічних цінностей, на строк 10 (десять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази: два пусті паперові пакети з-під пайків індивідуальних Збройних сил рф зеленого кольору з написом: «Индивидуальный рацион питания», дві відкриті порожні банки з написом: «Сыр плавленый консервный стерилизований», одну банку запечатану з написом: «Сыр плавленый консервный стерилизований», одну запечатану банку з написом: «Пюре из яблок», одну запечатану банку з написом: «Каша рисовая с говядиной», одну пусту відкриту банку з написом: «Рагу из овощей», одну відкриту пусту банку з написом: «Паштет нежный», дві пусті відкриті банки з написом: «Фарш колбасный любительский», одну запечатану банку з написом: «Фарш колбасный любительский», одну пусту відкриту банку з написом: «Фрикадельки из говядины», одну порожню відкриту банку з написом: «Мясо цыпленка в собственном соку», дві упаковки з галетним печивом в поліетиленовій упаковці, штани камуфльовані та кофту тактичну Збройних сил рф, пару резинових капців зеленого кольору, які знаходяться на зберіганні в приміщенні Прилуцької окружної прокуратури, - знищити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно вручити прокуророві та засудженому.

Суддя Анна КОРОТКА