Справа № 194/606/22
Номер провадження 1-кс/194/133/22
У Х В А Л А
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

08 червня 2022 року м. Тернівка
Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП№1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та додані до клопотання матеріали, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ ВП№1 ПРВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням, узгодженим з прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Своє клопотання мотивує тим, що ОСОБА_6 06 червня 2022 року, в невстановлений слідством час, але не пізніше 07-30 год, знаходячись в приміщенні своєї квартири АДРЕСА_2 спільно з ОСОБА_9 , яка тимчасово мешкала за вказаною адресою. У ОСОБА_6 з ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 , умисно наніс декілька ударів, (точної кількості ударів встановити не виявилось за можливе) рукою в область обличчя та тулубу ОСОБА_9 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді гострої крововтрати, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, сумісна тупа травма тіла, що спричинило смерть потерпілої, після чого усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_6 переніс ОСОБА_9 на сходовий майданчик другого поверху, під`їзду №2 будинку АДРЕСА_3 , де залишив непритомну ОСОБА_9 .
ОСОБА_6 підозрюється в спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
06.06.2022 року о 14:10 год. підозрюваного ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України. 07.06.2022 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, просить застосувати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого щодо обрання у відношенні підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні. Просив обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.
Підозрюваний ОСОБА_6 щодо клопотання прокурора заперечував, вину не визнав, зазначив, що тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не спричиняв, він тільки з нею випивав, та просив застосувати йому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки йому потрібно утримувати дітей, які перебувають з дружиною у Польщі.
Захисник щодо клопотання прокурора заперечував, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки підозрюваний раніше не судимий, працює, утримує дітей, підозра не обґрунтована та останній не ухилявся від слідства.
Вислухавши підозрюваного, прокурора, захисника, дослідивши доводи клопотання та надані письмові докази, приходжу до наступного висновку.
Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2022 року за №0000165 за ч. 2 ст. 121 КК України.
06.06.2022 року о 14:10 год. підозрюваного ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
07.06.2022 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 06.06.2022 року; протоколом обшуку від 06.06.2022 року; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_11 від 06.06.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06.06.2022 року, лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 .
Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, слідчий суддя приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).
Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року, де суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року де суд зазначив «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування»; у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, де суд зазначив «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, суд не ігнорує аргументи, які наводяться захисником, що обвинувачений раніше не судимий, працює, утримує дітей, проте в даному конкретному випадку, суд оцінюючи вищевказані обставини, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, у зв`язку з чим, клопотання підозрюваного та захисника щодо зміни підозрюваному запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту задоволенню не підлягає.
Таким чином, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який у відповідності зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, який вчинено з застосуванням насильства, за який передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, та те, що підозрюваний, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, захворювань, які б перешкоджали йому перебувати в місцях попереднього ув`язнення не має, знає свідка, оскільки мешкає у одному будинку, таким чином менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, слідчий суддя враховує, що підозрюваний, працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, які мешкають в Польщі.
Слідчий суддя, також вважає, що з урахуванням п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, та того, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, не визначати розмір застави.
Таким чином, з урахуванням наведеного, враховуючи КПК України, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя вважає доцільним обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 32, 131, 132, 176, ч. 1 ст. 177, 178, 183- 184, 193-194, 196-197, 369, 372 КПК України, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту - відмовити.
Клопотання слідчого СВ ВП№1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23-59 годин 03 серпня 2022 року.
Ухвала слідчого судді діє до 23-59 годині 03 серпня 2022 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Для утримання під вартою підозрюваний ОСОБА_6 підлягає направленню до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» м. Дніпро у Дніпропетровській області.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1