Справа № 462/3523/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/451/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої вирішується питання про зміну примусових заходів
медичного характеру - ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
представника медичного закладу лікаря ОСОБА_9 (у режимі
відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 травня 2022 року у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру з госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_7 відмовлено.
На вказану ухвалу суду захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати надання ОСОБА_7 амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки згідно Висновку комісії лікарів - психіатрів № 47 від 19.04.2022 року ОСОБА_7 «у зв`язку з повноцінною ремісією хронічного психічного захворювання, враховуючи стійку виражену стабілізацію його психічного стану, наявність достатньої критики скоєного, відновлення пацієнтом соціальних, родинних зв`язків з усвідомленням необхідності постійного прийому ліків на тлі хронічного психічного розладу за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано застосування амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку».
Захисник вказує, що при прийнятті рішення суд критично поставився до згаданого Висновку комісії лікарів-психіатрів, зазначивши що ОСОБА_7 вчинив суспільно - небезпечне діяння, яке створювало загрозу для життя та здоров`я громадян, примусові заходи до нього застосовуються близько трьох років, що в своїй сукупності вказує на передчасність поданої заяви, однак, на думку захисника, висновок експерта у даній ситуації є вирішальним для визначення можливості перебування особи за межами ізоляції від суспільства.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його захисник підтримали вимоги поданої апеляційної скарги у повному обсязі з підстав, викладених у поданій скарзі, та просили таку задоволити.
Прокурор заперечила апеляційні вимоги захисника, з огляду на безпідставність таких, та зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Представник медичного закладу лікар ОСОБА_9 підтримав висновок комісії лікарів-психіатрів щодо ОСОБА_7 .
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила таке.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів ухвала Франківського районного суду м. Львова від 24 травня 2022 року про відмову у задоволенні заяви КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру з госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_7 у повній мірі відповідає цим вимогам, у такій наведено належні і достатні мотиви та підстави для її постановлення.
Відповідно до ч.2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно з ч.1 ст. 95 КК України, ч.3 ст. 514 КПК України, ч.3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» зміна застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність зміни застосування таких примусових заходів.
Згідно матеріалів справи 27.03.2019 року близько 15.45 год. ОСОБА_7 , знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс своїй дружині ОСОБА_10 ножем множинні колото-ріжучі поранення в область грудної клітки та тулуба, чим спричинив три колото-ріжучі рани грудної стінки (не проникаючі) та чотири колото-ріжучі рани передньої черевної стінки з проникненням в черевну порожнину з ушкодженням великого чепця та одне проникаюче колото-ріжуче поранення в поперекову ділянку.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 45 від 24.04.2019 року ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій ОСОБА_7 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдальної шизофренії, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2019р. за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, до ОСОБА_7 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом. На підставі даної ухвали 26.07.2019р. ОСОБА_7 госпіталізований у КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцьк».
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2020р. щодо ОСОБА_7 змінено застосування примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування в умовах відділення із посиленим наглядом на примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування в умовах відділення із звичайним наглядом. На підставі даної ухвали 15.01.2021р. ОСОБА_7 переведений з КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцьк» та госпіталізований до 23-го відділення КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» де до нього застосовуються примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування в умовах відділення із звичайним наглядом до даного часу.
Ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 19.05.2021 року та 25.11.2021 року примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_7 були продовжені.
26.04.2022 року заступник генерального директора з експертизи КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_11 та лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_9 звернулися до місцевого суд із заявою на предмет зміни ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру з госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.05.2022 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року № 7 за змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
З наведеного випливає, що для зміни виду примусового заходу медичного характеру на м`якший (у даному випадку надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку) необхідне таке покращення психічного стану особи, при якому вона не становитиме очевидної небезпеки для себе або інших осіб.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку висновку комісії лікарів-психіатрів № 47 від 19.04.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з вираженим змішаним типом дефекту, стан ремісії. У зв`язку з повноцінною ремісією хронічного психічного захворювання, враховуючи стійку виражену стабілізацію його психічного стану, наявність достатньої критики до скоєного, відновлення пацієнтом соціальних, родинних зв`язків з усвідомленням необхідності постійного прийому ліків на тлі хронічного психічного розладу за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано застосування амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Суд першої інстанції обґрунтовано мотивував своє рішення тим, що вказаний висновок комісії лікарів-психіатрів не містить відомостей про те, що ОСОБА_7 за своїм психічним станом не становить очевидної небезпеки для оточуючих. Також судом підставно враховано, що у висновку не зазначено період часу, протягом якого у лікуванні ОСОБА_7 спостерігається позитивна динаміка.
При цьому, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 раніше лікувався у КНП ЛОР ЛОКПЛ з 2000 року, вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке створювало загрозу для життя та здоров`я громадян, примусові заходи до нього застосовуються близько трьох років, а наявність у ОСОБА_7 на даний час критики до скоєного, відновлення ним соціальних, родинних зв`язків з усвідомленням необхідності постійного прийому ліків на тлі хронічного психічного розладу, вірно розцінені судом як обставини, які у даному випадку є недостатні для зміни виду примусових заходів медичного характеру, оскільки переконливо не свідчать про те, що ОСОБА_7 перестав бути суспільно-небезпечним.
Приймаючи своє рішення місцевий суд також вірно взяв до уваги характер та обставин вчиненого ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, а також те, що за місцем його реєстрації проживають двоє малолітніх дітей.
Враховуючи наведене у сукупності, те, що на момент огляду ОСОБА_7 продовжує страждати хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з вираженим змішаним типом дефекту, а також порядок надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, що потребує значного самоконтролю та самодисципліни з боку хворого, колегія суддів вважає, що на даний час зміна ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом на застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку є передчасною.
Відтак висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 є правильними та обґрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що подана у справі апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а тому таку слід залишити без задоволення як необґрунтовану.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий :
Судді :