ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2540/22 Справа № 192/804/22 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

суддів Слоквенка Г.П., Крот С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо засудженого

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кам`янському Дніпропетровської області,

за участю:

секретаря Кирпенка М.А.,

прокурора Пустовіт В.В.,

засудженого ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 про умовно-дострокове звільнення.

Мотивуючи постановлене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_1 відбув понад 2/3 частини строку покарання, має 1 заохочення та 3 стягнення, за весь період відбування покарання він характеризується посередньо, працевлаштований, навчання покинув, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та у реалізації програм диференційованого виховного впливу, й дійшов висновку, що засуджений не довів своє виправлення, тому в задоволенні подання відмовив.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на незаконність рішення суду. Засуджений вважає, що суд, відмовляючи в задоволенні подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не надав належної оцінки тому, що він відбув більшу частину призначеного покарання, працевлаштований в установі, намагається не порушувати режим відбування покарання, має цивільну дружину та неповнолітніх дітей. До того ж, засуджений звертає увагу на те, що в країні зараз оголошено воєнний стан, а він був військослужбовцем та має звання «сержант» й має наміри приносити користь на волі.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого про безпідставну відмову у застосуванні щодо нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_1 про умовно-дострокове звільнення, повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_1 відбуває покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.06.2019, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. Початок строку відбування покарання рахується з 17.04.2019, кінець строку відбування покарання 17.06.2023.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви засудженого, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_1 відбув понад 2/3 частини строку покарання, має 1 заохочення та 3 стягнення, за весь період відбування покарання він характеризується посередньо, працевлаштований, але навчання покинув, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі та у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання, є недоцільним.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить й з того, що ОСОБА_1 хоча і працевлаштовий, до праці ставиться добре, вину визнав та кається, однак за весь час відбування покарання засуджений характеризується посередньо, й має лише 1 заохочення, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, є неспроможними, оскільки суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його клопотання.

Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

Коваленко Н.В. Крот С.І. Слоквенко Г.П.