Справа № 309/2389/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/61/22 за апеляційною скаргою, яку подала адвокатка ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, із середньою освітою, непрацююча, одружена, раніше несудима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

05 липня 2019 року приблизно о 09 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи на вулиці Космонавтів у с. Бороняво Хустського району Закарпатської області, діючи умисно, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, нанесла громадянці ОСОБА_8 не менше двох ударів правою та лівою руками в область обличчя, внаслідок чого, згідно з висновком судово-медичного експерта № 105 від 22.07.2019, заподіяла їй тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу піднігтьової фаланги четвертого пальця лівої кисті, ушибу та гематоми м`яких тканин носа, які, відповідно до п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

В апеляційній скарзі захисниця обвинуваченої ОСОБА_7 адвокатка ОСОБА_6 , вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю викладених у вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а натомість вона визнана винуватою без належних доказів цього. Посилається на те, що у вироку не висвітлено показів допитаної в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 , показаннями якої спростовано показання свідка ОСОБА_10 : так ОСОБА_9 вказувала на те, що вона була у дворі свого дворогосподарства та розмовляла з ОСОБА_10 , жодних криків не чула й конфлікту не бачила, що в свою чергу свідчить про те, що незрозумілим є те, яким чином весь конфлікт нібито бачила свідок ОСОБА_10 , яка в час події знаходилася у дворі будинку гр. ОСОБА_9 . Разом із тим, зазначає, що сторона захисту звертала увагу суду першої інстанції на той факт, що із заяви гр. ОСОБА_8 вбачається, що конфлікт нібито розпочав гр. ОСОБА_11 , який почав її бити та зажимати руки, однак гр. ОСОБА_11 взагалі не був допитаний у цьому кримінальному провадженні, що свідчить про однобічність досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка вважала за можливе закрите кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України та ст. ст. 284, 417 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвокатки ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: сторона захисту та потерпіла сторона належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від потерпілої сторони не надходило; сторона захисту подала заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінчення строків давності, в якій просить провести апеляційний розгляд без участі обвинуваченої та захисниці.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_12 у заподіянні потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.
У тому числі винуватість ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, підтверджується такими доказами.
Із показань потерпілої ОСОБА_8 убачається, що між нею та ОСОБА_7 вже давно склалися неприязні відносини. Так, 05 липня 2019 року приблизно о 9 годині вона йшла додому по АДРЕСА_2 . До неї підбіг рідний брат обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_11 , який спочатку погрожував їй, а потім тримав за руки та наносив їй удари по тулубу. У цей час до них підбігла ОСОБА_7 та нанесла їй декілька ударів кулаками по голові, обличчю та лівій руці, заподіявши їй тілесні ушкодження.
Із показань свідка ОСОБА_10 убачається, що 05 липня 2019 року приблизно о 9 годині вона, знаходячись на вулиці Космонавтів у с. Бороняво Хустського району, бачила як ОСОБА_7 нанесла ОСОБА_8 декілька ударів кулаками по обличчю. При цьому, брат ОСОБА_7 ОСОБА_13 тримав ОСОБА_8 за руки. Також їй відомо, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вже давно перебувають у неприязних відносинах.
Із протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05 липня 2019 року від ОСОБА_8 , убачається, що вона повідомила про те, що 05 липня 2019 року приблизно о 9 годині на вулиці Космонавтів у с. Бороняво Хустського району ОСОБА_7 та її брат ОСОБА_11 спричинили їй тілесні ушкодження (а. к. п.155).
Із висновку експерта №105 від 22 липня 2019 року убачається, що у ОСОБА_8 виявлені такі тілесні ушкодження: крововилив під нігтьову фалангу четвертого пальця лівої кисті. Згідно довідки травматолога, заповненої на її ім`я, встановлено діагноз: «Ушиб, гематома м`яких тканин носа, ушиб 4 пальця лівої кисті». Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів, якими могли бути руки сторонньої особи, що діяли по механізму удару і можуть вкладатися в час події, що мала місце 05.07.2019. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я не більше 6 днів і по цій ознаці, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, їх слід кваліфікувати як легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_8 , можна припустити, що мала місце не менш як 2-х кратна дія травмуючих предметів (а. к. п.156-158).
Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, уваги не заслуговують і відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із дотриманням приписів ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у заподіянні потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.
Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення у частині доведеності вини, кваліфікації дій та призначеного покарання, і, зокрема, порушення права особи на захист.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що: у вироку не висвітлено показів допитаної в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 , показаннями якої спростовано показання свідка ОСОБА_10 , так ОСОБА_9 вказала, що вона була у дворі свого дворогосподарства та розмовляла з ОСОБА_10 , жодних криків не чула й конфлікту не бачила, що в свою чергу свідчить про те, що незрозумілим є те, що яким чином весь конфлікт нібито бачила свідок ОСОБА_10 , яка в час події знаходилася у дворі будинку гр. ОСОБА_9 ; із заяви гр. ОСОБА_8 вбачається, що конфлікт нібито розпочав гр. ОСОБА_11 , який почав її бити та зжимати руки, однак гр. ОСОБА_11 взагалі не був допитаний у цьому кримінальному провадженні, - апеляційний суд звертає увагу на подану стороною захисту заяву, в якій порушується питання про часткове задоволення апеляційної скарги та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за спливом строків давності, що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_7 визнає свою вину у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального провадження. Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а натомість вона визнана винуватою без належних доказів цього, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, спростовуються наведеним вище та жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушень.
Колегія суддів також вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України судом взяті до уваги положення ст. ст. 65-67 КК України, у тому числі взяті до уваги характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких його скоєно, дані про особу обвинуваченої, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
При цьому, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано те, що передбачене ч. 1 ст. 125 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченої раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин.
Призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_7 кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченої, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, а також сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченої у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, заслуговують на увагу з огляду на таке.
Так, діяння, яке інкримінується ОСОБА_7 , зокрема передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків, оскільки за його вчинення передбачене покарання, менш суворе ніж обмеження волі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинила 05.07.2019, що свідчить про те, що з часу його вчинення до моменту прийняття апеляційним судом рішення, тобто набрання вироком законної сили, сплив строк понад два роки.
У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачена ОСОБА_7 ухилялася від досудового розслідування або суду, вчинила до закінчення зазначеного у пункті 1 частині 1 статті 49 КК України строку новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а відповідно до ст. 417 цього Кодексу суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачена ОСОБА_7 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, про що свідчить і заявлене стороною захисту клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності.
Системний аналіз указаних вище норм КК та КПК України, а також матеріалів кримінального провадження, свідчить про те, що з часу скоєння обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад два роки, а перебіг строку не зупинявся і не переривався, тому обвинувачена ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, вирок скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року щодо обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_7 скасувати.
На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, ст. 49 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: