Справа №186/769/22
Провадження №1-кп/0186/97/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Першотравенську кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000407 від 29 серпня 2022 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Амвросіївці, Донецької області, громадянина України, освіта вища, неодруженого, працюючого командиром 2 взводу 3 роти 1 батальйону с.м.т.Ювілейне Луганської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога неперебуваючого, несудимого
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України,

В С Т А Н О В И В :
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України, як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною та не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України, визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення та функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачейих законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації та децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища та села.
Згідно з вимогами ст. ст.72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України, відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш, як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш, як у двох третинах областей, і не менш, як по сто тисяч підписів у кожній області.
Упродовж 2013 року, в зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету та територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ, як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим і м.Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі, дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м.Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі, громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.
При цьому, вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету та територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали та прагнули їх настання.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (Далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів, під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м.Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
Вказаний план у повній мірі відповідав і був розроблений з урахуванням принципів і підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ - ОСОБА_6 , перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам, (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.
У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ та мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного, злочинного плану, організували з застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі, шляхом ведення інформаційно-пропагандистської, підривної діяльності.
Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому, шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які, насправді, відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися, як прихильники радикально-націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини XX століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.
Одночасно, за допомогою засобів масової інформації, здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна, з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим, м.Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, іформування хибного образу частини українського населення, як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.
Враховуючи, що територія АР Крим та м.Севастополь мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.
Також, представниками влади та Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.
У березні - квітні 2014 року в м.Луганську та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області, порушення територіальної цілісності України. І
В окремих містах та районах Луганської області, всупереч законодавству України, 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12 травня 2014 року проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).
З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян і місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані, «органи державної владі «ЛНР») і силового блоків (до складу яких увійшли представники, так званих, правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення. ;
В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Луганської області, так званої, «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-УІІІ від 18 січня 2018 року, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-УІІІ від 17 березня 2015 року та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680-УІІ від 16 вересня 2014 року визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної, місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №595 від 07 листопада 2014 року, припинили свою діяльність на вказаних територіях і переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.
Самопроголошеним Головою «ЛНР» 07 жовтня 2014 року виданий указ №15, згідно з яким створено незаконне збройне формування, так званої «ЛНР» - «Народна міліція». Зокрема, вказане військове формування здійснює збройний опір силам АТО/ООС на території Луганської та Донецької областей і сприяє діяльності окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Вказане формування має організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають важке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ЛНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Луганської області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили та матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких Кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області та мають загальну координацію керівництва та кураторів Російської Федерації.
Оскільки ОСОБА_5 , будучи обізнаним про незаконність дій співучасників збройних формувань і окупаційної адміністрації Російської Федерації на тимчасово окупованій території Луганської області, ідеологічно розділяв такий розвиток подій, то у подальшому 17 липня 2021 року у нього виник умисел на участь у діяльності НЗФ «ЛНР», з метою здійснення збройного опору силам ООС, задля досягнення кінцевої цілі - зміни меж території, державного кордону України, всупереч затвердженого Конституцією України порядку, тобто виключення з її складу окремих районів, міст, сіл, селищ Луганської області, у тому числі, й у межах, у подальшому ідентифікованих указом Президента України від 07 лютого 2019 року №32/2019 на підставі факту тимчасової окупації відповідних адміністративно-територіальних одиниць.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_5 17 липня 2021 року на тимчасово окупованій території Луганської області в с.Ювілейне, м.Луганська добровільно вступив до лав (підписав контракт на проходження військової служби) не передбаченого законом збройного формування «2 ОМБР 2 АК народної міліції Луганської народної республіки» (далі - «НМ ЛНР») з місцем дислокації в с.Ювілейне, м.Луганська на посаду «заступника командира 3 роти 1 ОМСБ 2 ОМБР» - структурної частини «Народної міліції ЛНР», у званні лейтенанта, узявши до виконання визначені йому в «ЛНР» функції щодо чинення збройного опору силам Антитерористичної операції, операції Об`єднаних сил (комплексу військових та Спеціальних організаційно-правових заходів українських силових структур, направлених на деокупацію тимчасово окупованої території Луганської області та боротьбу з тероризмом) - залученим до неї підрозділам Збройних Сил та правоохоронних органів України, й з метою збройного опору силам АТО/ООС (недопущення їх входження на тимчасово окуповану територію Луганської області та її деокупації) та отримав від не встановлених досудовим слідством співучасників «ЛНР» для застосування за функціональним призначенням стрілецьку вогнепальну зброю - автомат системи Калашникова, з боєприпасами до них, військову екіпіровку.
У подальшому, з 17 липня 2021 року до 24 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території Луганської області ОСОБА_5 , перебуваючи у складі «2 ОМБР 2 АК НМ ЛНР» на посаді «заступника командира 3 роти 1 ОМСБ 2 ОМБР», виконував наступні функції: організація транспортування військової техніки, організація та виїзд на лінію бойового зіткнення зі Збройними Силами України, організація несення служби у добовому наряді, виконання інших наказів, спрямованих на посилення обороноздатності «НМ ЛНР», тим самим, систематично вчиняв умисні дії з метою зміни меж території, державного кордону України.
Відповідно до відведеної йому ролі у плані спільних злочинних дій і на виконання функцій, покладених на нього обов`язків, ОСОБА_5 у період з 17 липня 2021 року до 24 лютого 2022 року, з власної ініціативи виконував обов`язки, які покладені на нього військовою службою у вищевказаному НЗФ окупаційної адміністрації РФ, що направлені на чинення збройного опору ЗС України та іншим правоохоронним органам України з метою зміни меж території та державного кордону України.
Крім того, встановлено, що 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. В преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України, як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною, не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України, визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення та функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості та соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно з вимогами ст.ст.72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються, виключно, всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України, відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш, як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш, як у двох третинах областей і не менш, як по сто тисяч підписів у кожній області.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівниці Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету та територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ, як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору, з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м.Севастополі.
Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі, дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м.Севастополі, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі, громадян України та Російської Федерації, створення, фінансування незаконних збройних формувань і вчинення інших злочинів.
При цьому, вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету та територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів, під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м.Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ - ОСОБА_6 , перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка в подальшому отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зазначалося, що, з метою досягнення цілей, повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством і воєнним заходом прихованого характеру.
У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету, територіальної цілісності України, встановлення впливу та вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі, шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.
Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому, шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися, як прихильники радикально - націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини XX століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.
Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави України з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим, м.Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення, як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.
Враховуючи, що територія АР Крим та м.Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.
Також представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.
У березні - квітні 2014 року в м.Луганську та інших населених пунктів Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності, та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.
11 травня 2014 року в окремих містах і районах Луганської області, всупереч законодавству України, проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12 травня 2014 року проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).
З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області, сформовані підрозділи політичного (так звані, «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники, так званих, правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Луганської області, так званої, «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-УІІІ від 18 січня 2018 року, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17 березня 2015 року та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680-УІІ від 16 вересня 2014 року визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно Постанові Кабінету Міністрів Україйи №595 від 07 листопада 2014 року, припинили свою діяльність на вказаних територіях і переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.
07 жовтня 2014 року самопроголошеним Головою «ЛНР» виданий указ №15, згідно з яким, створено незаконне збройне формування так званої «ЛНР» - «Народна міліція». Зокрема, вказане військове формування здійснює збройний опір силам АТО/ООС на території Луганської та Донецької областей, та сприяє діяльності окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Вказане формування має організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність і дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають важке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій сил підтримки незаконно створених структур «ЛНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Луганської області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області, мають загальну координацію керівництва та кураторів Російської Федерації.
Оскільки ОСОБА_5 ідеологічно розділяв такий розвиток подій і був обізнаний про незаконність дій співучасників збройних формувань і окупаційної адміністрації Російської Федерації на тимчасово окупованій території Луганської області, то у подальшому, починаючи з 17 липня 2021 року у нього виник злочинний умисел, направлений на участь у діяльності підрозділів НЗФ «ЛНР», з метою здійснення збройного опору силам ООС задля досягнення кінцевої цілі зміни меж території, державного кордону України, всупереч утвердженого її порядку, тобто виключення з її складу окремих районів, міст, сіл, селищ Луганської області, у тому числі, й у межах, у подальшому ідентифікованих Указом Президента України від 07 лютого 2019 року №32/2019 на підставі факту тимчасової окупації відповідних адміністративно-територіальних одиниць.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_5 17 липня 2021 року на тимчасово окупованій території Луганської області в с.Ювілейне, м.Луганськ, добровільно вступив до лав (підписав контракт на проходження військової служби) не передбаченого законом збройного формування «2 ОМБР 2 АК Народної міліції Луганської народної республіки» (далі - «НМ ЛНР») з місцем дислокації в с.Ювілейне, м.Луганська на посаду «заступника командира 3 роти 1 ОМСБ 2 ОМБР» - структурної частини «Народної міліції ЛНР», у званні лейтенанта, узявши до виконаная визначені йому в «ЛНР» функції щодо чинення збройного опору силам Антитерористичної операції, операції Об`єднаних сил (комплексу військових та організаційно-правових заходів українських силових структур, направлених на деокупацію тимчасово окупованої території Луганської області та боротьбу з тероризмом) - залученим до неї підрозділам Збройних Сил та правоохоронних органів України, й з метою збройного опору силам АТО/ООС (недопущення їх входження на тимчасово окуповану територію Луганської області та її деокупації) та отримав від не встановлених досудовим слідством співучасників «ЛНР» для застосування за функціональним призначенням стрілецьку вогнепальну зброю - автомат системи Калашникова, з боєприпасами до нього, військову екіпіровку.
В подальшому, з 17 липня 2021 року до 24 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території Луганської області ОСОБА_5 , перебуваючи у складі «2 ОМБР 2 АК НМ ЛНР», на посаді «заступника командира 3 роти 1 ОМСБ 2 ОМБР», виконував наступні функції: організація транспортування військової техніки, організація та виїзд на лінію бойового зіткнення зі Збройними Силами України, організація несення служби у добовому наряді, виконання інших наказів, спрямованих на посилення обороноздатності «НМ ЛНР», тим самим, систематично учиняв умисні дії з метою зміни меж території, державного кордону України.
Відповідно до відведеної йому ролі у плані спільних злочинних дій та на виконання функцій покладених на нього обов`язків, ОСОБА_5 у період з 17 липня 2021 року до 24 лютого 2022 року, з власної ініціативи, виконував обов`язки, які покладені на нього військовою службою у вищевказаному НЗФ окупаційної адміністрації РФ, що направлені на чинення збройного опору ЗС України та іншим правоохоронним органам України, з метою зміни меж території та державного кордону України.
01 вересня 2022 року між заступником начальника відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000407 від 29 серпня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України, з одного боку, та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_5 , із захисником адвокатом - ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, перебуваючи в приміщенні Державної установи виконання покарань №4», за адресою: вул.Надії Алексеєнко, буд.№80, м.Дніпро, Дніпропетровської області, укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої: в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000061 від 07 квітня 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні умисних дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб і в участі в діяльності не передбачених законом збройних формувань, тобто у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110, ч.2 ст.260 КК України.
29 серпня 2022 року Луганською обласною прокуратурою матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 з кримінального провадження №0000061 від 07 квітня 2017 року виділені в окреме провадження №0000407.
Підозрюваний ОСОБА_5 , під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; сприяти правоохоронним органам та суду при здійсненні процесуальних дій у кримінальному провадженні щодо інших співучасників вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме: шляхом надання показань у якості свідка під час досудового слідства та в суді про участь у незаконних збройних формуваннях «ЛНР» стосовно наступних осіб: командира батальйону - майора Корчагіна, позивний - «КЕП»; командира 2 омсбр, позивний - «ТАШКЕНТ», (куратора); командира 1 мсб 2 омсбр - підполковника ОСОБА_7 , позивний - «РАПИРА», (куратора); заступника командира 2 омсбр по озброєнню, позивний - «КОЛА»; заступника командира 2 омсбр по тилу, позивний - «ЮРИСТ»; ОСОБА_8 , позивний - « ОСОБА_9 »; командира 1 мср 1 мсб, позивний - «ПОВАР»; командира 1 мсв 3 мср 1 мсб - Сичова, позивний - «ВЕЛЕС, ОСОБА_10 »; заступника командира 2 мсв 3 мср - ОСОБА_11 , позивний - « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; командира відділення 2 мсв НОМЕР_1 мср - ОСОБА_12 , позивний - «СМЕЛИК»; командира мсб 2 омсбр, позивний - «МАКАР», військове звання «капітан»; командира взроду 2 мсб 2 омсбр, позивний - «ГОЧЧА»; командира 3 мсб 2 омсбр, позивний - «ДОК», - з метою їх викриття та кримінального переслідування, а також інших невстановлених осіб після їх встановлення.

Сторони погодилися на призначення покарання підозрюваному - ОСОБА_5 , по ч.2 ст.110 КК України - у виді позбавлення волі на строк десять років без конфіскації майна, по ч.2 ст.260 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років без конфіскації майна.

При погодженні виду і розміру покарання сторони врахували обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст.66 КК України, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, які в ході досудового розслідування не встановлені.

В угоді також передбачені наслідки укладення угоди, її затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_5 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримав, просив її затвердити та призначити узгоджене сторонами угоди покарання.

Обвинувачений визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України, від дачі показань відмовився, надав згоду на застосування узгодженого виду покарання, у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити йому узгоджене сторонами покарання.
Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, узгоджене сторонами угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості, тяжких злочинів, особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Пунктом 1 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України: умисні дії, вчиненні з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб та участь в діяльності не передбаченого законом збройного формування - відповідно.

Сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст.472 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі, щодо правової кваліфікації кримінальних правопорушень та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкціями ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, переконався, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб та у вчиненні участі в діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України.
Укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений - ОСОБА_5 , повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
На підставі ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму ВССУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення, та попередження нових злочинів.
Міра покарання, яка узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення, перевиховання обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Крім того, при призначені покарання враховано, що ОСОБА_5 є таким, що раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч.7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди про визнання винуватості під час підготовчого судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України, та ухвалення обвинувального вироку.
Так як укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений відмовився від здійснення права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачують, а саме: від допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подання клопотання про виклик свідків і подання доказів, що свідчать на його користь; що ОСОБА_5 скоїв тяжкі злочини, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, тобто угода відповідає вимогам цього Кодексу, закону та ухваленню вироку, тому суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості і призначити ОСОБА_5 покарання: по ч.2 ст.110 КК України - у виді позбавлення волі на строк десять років без конфіскації майна, по ч.2 ст.260 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років без конфіскації майна, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Строк відбування покарання слід рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 27 липня 2022 року.

Кваліфікація скоєного ОСОБА_5 по ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України правильна, за ознакою по ч.2 ст.110 КК України - умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб; по ч.2 ст.260 КК України - участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

Обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, в ході судового розгляду не встановлені.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 394, 468, 469, 472, 473, 474, 475 КПК України, - суд

У Х В А Л И В :
Затвердити укладену 01 вересня 2022 року між заступником начальника відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000407 від 29 серпня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України, з одного боку, та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_5 , із захисником адвокатом ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, в приміщенні Державної установи виконання покарань №4», за адресою: вул.Надії Алексеєнко, буд.№80, м.Дніпро, Дніпропетровської області, угоду про визнання винуватості, за умовами якої: в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000061 від 07 квітня 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні умисних дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб і в участі в діяльності не передбачених законом збройних формувань, тобто у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 110, ч.2 ст. 260 КК України.

29 серпня 2022 року Луганською обласною прокуратурою матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 з кримінального провадження №0000061 від 07 квітня 2017 року виділені в окреме провадження №0000407.

Підозрюваний ОСОБА_5 , під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; сприяти правоохоронним органам та суду при здійсненні процесуальних дій у кримінальному провадженні щодо інших співучасників вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме: шляхом надання показань у якості свідка під час досудового слідства та в суді про участь у незаконних збройних формуваннях «ЛНР» стосовно наступних осіб: командира батальйону - майора Корчагіна, позивний - «КЕП»; командира 2 омсбр, позивний - «ТАШКЕНТ», (куратора); командира 1 мсб 2 омсбр - підполковника ОСОБА_7 , позивний - «РАПИРА», (куратора); заступника командира 2 омсбр по озброєнню, позивний - «КОЛА»; заступника командира 2 омсбр по тилу, позивний - «ЮРИСТ»; ОСОБА_8 , позивний - « ОСОБА_9 »; командира 1 мср 1 мсб, позивний - «ПОВАР»; командира 1 мсв 3 мср 1 мсб - Сичова, позивний - « ОСОБА_13 , ОСОБА_10 »; заступника командира 2 мсв 3 мср - ОСОБА_11 , позивний - « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; командира відділення 2 мсв НОМЕР_1 мср - ОСОБА_12 , позивний - «СМЕЛИК»; командира мсб 2 омсбр, позивний - «МАКАР», військове звання «капітан»; командира взроду 2 мсб 2 омсбр, позивний - «ГОЧЧА»; командира 3 мсб 2 омсбр, позивний - «ДОК», - з метою їх викриття та кримінального переслідування, а також інших невстановлених осіб після їх встановлення.

Сторони погодилися на призначення покарання підозрюваному - ОСОБА_5 , по ч.2 ст.110 КК України - у виді позбавлення волі на строк десять років без конфіскації майна, по ч.2 ст.260 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років без конфіскації майна.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110 та ч.2 ст.260 КК України, та призначити йому покарання: по ч.2 ст.110 КК України - у виді позбавлення волі на строк десять років без конфіскації майна, по ч.2 ст.260 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 27 липня 2022 року.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції після його проголошення.

Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому, згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу, угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1 .