Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/893/22
В И Р О К
Іменем України

18 жовтня 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000255, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.08.2022 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман, Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповньою середньою освітою, не одруженого, на утриманні осіб не має, не працюючого, не є особою з інвалідністю, депутатом не являється, участі в АТО та ООС не брав, раніше судимий: 20.06.2013 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 р. 6 міс. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 р.; 21.01.2014 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 р. позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частку покарання за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.06.2013 та остаточно засуджено до 4 р. позбавлення волі; 04.11.2014 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України остаточно засуджений до 4 р. 3 міс. позбавлення волі; 15.07.2020 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 р. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 р.
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:
17 серпня 2022 року, близько о 13 год. 30 хв. в період дії воєнного стану, введеного 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 21.04.2022 № 259/2022, від 22.05.2022 № 341/2022, ОСОБА_4 перебуваючи на південній стороні перону залізничного вокзалу ст. Гребінка Південної залізниці в м. Гребінка Лубенського району, Полтавської області, з метою подальшого використання в своїх особистих інтересах, викрав платіжну банківську картку Універсальна «ПриватБанк»
№ НОМЕР_1 , яку ОСОБА_5 , власник картки, залишив без нагляду на лавочці перону.
Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме: викрадення офіційного документу.
Крім цього, в подальшому у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння грошовими коштами, які знаходилися на платіжній банківській картці Універсальна «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна,
ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, 17 серпня 2022 року близько о 14 год. 55 хв. в період дії воєнного стану в Україні, введеного 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 21.04.2022 № 259/2022 , від 22.05.2022 № 341/2022, здійснив крадіжку грошових коштів з платіжної банківської картки Універсальна «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , шляхом оплати товарів в магазині «Хвилинка», що знаходиться за адресою: м. Гребінка, вул. Магістральна, 30, Лубенського району Полтавської області, на суму 396,15 грн., чим спричинив потерпілому
ОСОБА_5 майнової шкоди на вище вказану суму, а придбаними та оплаченими товарами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в період воєнного стану.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.357 та ч.4 ст. 185 КК України і викладених в обвинувальному акті від 21.09.2022 року, не заперечував щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу, щиро розкаявся, просив суворо не карати.
Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_4 надав наступні покази: в середині серпня 2022 року, точно дати він не пам`ятає, він перебував на залізничному вокзалі м.Гребінка, де хотів запитати про якусь роботу, або попросити їсти в громадян. Так, близько обіду приїхав електропотяг з м.Києва, з вагону вийшов чоловік, він підійшов до нього та попрохав закурити, на що останній йому відмовив. В цей час даний чоловік, почав щось витягувати зі свого рюкзака, і він побачив, що випала банківська картка. Коли чоловік пішов, то він її підібрав, на даній картці було написано чотири цифри, на його погляд це був пін-код до картки. Після чого, він пішов в магазин «Хвилинка» де придбав продуктів харчування на загальну суму близько 390,00 грн. На наступний день, до нього приїхали працівники поліції, він їм все розповів. Розуміє, що вчинив незаконно, але дуже хотів їсти, тому і скористався даною карткою.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_5 в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду кримінального провадження повідомлявся належним чином, надав заяву в якій просить розгляд даного кримінального провадження проводити без його участі, його неявка не перешкоджає розгляду по суті.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.1 ст.357 та ч.4. ст.185 КК України і обставини якого викладені в обвинувальному акті від 21.09.2022 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Так, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, як дії, які виразилися у викраденні офіційного документу.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною. Вказана карта, якою заволодів ОСОБА_4 згідно положень ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом.
Суд дійшов до переконання, що обвинувачений повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 357 КК України.
Крім того, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого в період воєнного стану.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_4 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим таємно із кваліфікуючою ознакою, в період воєнного стану.
ОСОБА_4 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.
При цьому, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п.20 ч. 1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05:30 год 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, відповідно до ст.12 КК України вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, за ч.1 ст.357 КК України віднесено до кримінальних проступків, а за ч.4 ст.185 КК України віднесено до тяжких злочинів.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування встановлено, як рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_4 має не зняту або не погашену судимість за раніше вчинений умисний злочин. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.
Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_4 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який має фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.
Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтізіатра не перебуває.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів. Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується даними відповідної вимоги.
За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_4 на обліку не перебуває.
Також враховано відсутність сім`ї та утриманців. Крім того, обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним ніде не працює, та не перебуває на військовому обліку.
Згідно досудової доповіді, складеної провідним інспектором Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_6 від 14.10.2022, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Також суд враховує, що хоча обвинувачений ОСОБА_4 і вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території Гребінківської МТГ Полтавської області поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілий не являється особою, яка постраждала від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особою, яка переміщується у більш безпечні регіони України, злочин не вчинений щодо її майна, або щодо майна особи, яка тимчасово залишила житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачений, вчиняючи кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення, розмір завданої злочином шкоди, що становить всього 396,15 грн., відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, який просив суворо його не карати, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання за:
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців з визначенням відповідних обов`язків судом.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67,70,75,76, ч. 1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 18.10.2022 року.
Речові докази, після набрання вироком суду законної сили, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів СПД № 1 ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області. по вул. Магістральній, 16, м. Гребінка, Полтавської області платіжну банківську картку Універсальна «ПриватБанк» № НОМЕР_1 повернути потерпілому ОСОБА_5 .
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_7