У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0005157 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2021 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Костянтинівка, Жовтневого району, Миколаївської області, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції з
ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор»

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати. Направити справу на новий судовий розгляд.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2017 р., та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди - 200 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги Миколаївської міської ради 14 584 грн. 15 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що у потерпілої ОСОБА_8 були середньої тяжкості тілесні ушкодження, а не тяжкі, оскільки не були пошкоджені життєво важливі органи. Вважає, що смерть потерпілої настала від непрофесійних дій лікарів. Вказує, що потерпіла при впізнанні, вказала, що його фото схоже на того, якого вона бачила у той вечір і що можливо він має відношення до отримання нею поранення. Звертає увагу, що потерпіла при впізнанні знаходилась під дією анестезії після операції.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_5 , 30.12.2018 р. близько 00.43 год., знаходячись по пр. Мира, 21 в м. Миколаєві, біля приміщення бару «Бомбей» в ході виниклого конфлікту, з метою заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно наніс ОСОБА_8 один удар ножем в область живота, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням тіла підшлункової залози, брижі товстої кишки, нижньої поперекової вени (клінічно), що ускладнилося фібринозно-гнійним перитонітом, від яких 07.01.2019 р. у лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, настала смерть потерпілої ОСОБА_8 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , судом кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, які встановлені судом і детально викладені у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні показаннях обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також письмових доказах, які містяться в матеріалах справи.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав.

Проте, незважаючи на невизнання вини ОСОБА_5 , його винуватість підтверджується наступними доказами.

Так, свідок ОСОБА_9 , який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та приведеним до присяги, суду показав, що у грудні 2018 р. вночі, він знаходився на площі Перемоги, біля бару «Бомбей», побачив пару яка сварилася, вони знаходились на відстані приблизно 10-15 метрів від нього, у них був сімейний конфлікт, крім них були ще присутні 7 чоловік, які стояли осторонь. Сварка між чоловіком та дівчиною тривала близько 15-20 хвилин, вони голосно сварились, потім дівчина закричала і впала, а чоловік з предметом у руках пішов. У той момент він підійшов до дівчини, вона трималася за живіт, побачив у неї кров, викликав швидку допомогу. Чоловік, що сварився з дівчиною, це обвинувачений ОСОБА_5 , який присутній у залі суду.

Свідок ОСОБА_10 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та приведеною до присяги, суду показала, що 31.12.2018 р. вона разом з чоловіком ОСОБА_11 , знаходилися біля лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, працівники поліції запросили до палати і у їх присутності дівчина впізнавала по фотографіям чоловіка, який спричинив їй ножем поранення, вона була з порізом у тяжкому стані, лежала під капельницею, впізнала чоловіка але через важкий стан не змогла поставити підпис.

Що стосується доводів апелянта про те, що потерпіла померла внаслідок надання їй медичними працівниками несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги, то суд першої інстанції дав їм належну оцінку, і колегія суддів погоджується з нею, виходячи з наступного.

Згідно висновку експерта № 104 від 14.03.2019 р., встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням тіла підшлункової залози, брижі товстої кишки, нижньої поперекової вени (клінічно), що ускладнилося фібринозно-гнійним перитонітом. Виявлена рана в ділянці живота зліва з рановим каналом (не менше 12 см.) та пошкодження тіла підшлункової залози, брижі товстої кишки, нижньої поперекової вени, що супроводжувалося заочеревинною гематомою зліва з подальшим ускладненням у вигляді фібринозно-гнійного перитоніту, є тяжкими тілесними ушкодженнями, та у своїй сукупності мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті потерпілої ОСОБА_8 .

Наведений висновок експертизи проведений кваліфікованим експертом, належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновок обґрунтований дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення. Тому цей висновок суд першої інстанції обгрунтовано поклав в основу прийнятого рішення.
Крім того, судом першої інстанції був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_12 , який повідомив, що смерть ОСОБА_8 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів, що ускладнилося фібринозно-гнійним перитонітом, тобто поранення з пошкодженнями призвело до такого ускладнення як фібринозно-гнійний перитоніт.

Посилання обвинуваченого на те, що відомості які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 31.12.2018р, є недопустимим доказом, апеляційний суд вважає неприйнятними. Оскільки, потерпіла ОСОБА_8 , за загальними рисами обличчя, кольором волосся та зачіскою, впізнала обвинуваченого ОСОБА_5 , як чоловіка який 30.12.2018 р. о 01.00 год. біля бару «Бомбей» спричинив їй тілесні ушкодження в область живота, що оформлено протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.12.2018 р., який був складений з дотриманням вимог ст.104, 223, 228, 231 КПК України, вказана слідча дія була проведена у присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за участю захисника потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_13 , підписом якого, у протоколі, також зафіксовано факт неможливості особистого підпису потерпілою протоколу, через тяжкий стан здоров`я. При цьому, вказані обставини були повністю підтверджені свідком ОСОБА_10 у судовому засіданні.

Вказаний вище протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.12.2018 р. є належним та допустимим доказом, має доказове значення, повністю підтверджується та узгоджується з показами безпосередньо допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 та не викликає у суду жодних сумнівів, щодо достовірності зафіксованої у ньому інформації, а тому суд першої інстанції вірно прийняв його до уваги при прийнятті рішення.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_5 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, а тому його дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України. Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , на думку колегії суддів, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.

Посилання обвинуваченого, щодо недоведеності його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказами.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він указує на суперечливість висновків суду, тобто фактично посилається на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження та висуває вимогу про скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, не зазначає в апеляційній скарзі які ж порушення, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачені ст. 412, 415 КК України, допущені судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 . При цьому обвинувачений не розкрив змісту й суті таких фактичних даних, а саме фактів (події, дії, стану), доведення яких (наявність або відсутність) мало б значення для правильного вирішення справи. А тому суд апеляційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції не допущено процесуальних порушень, які б могли бути підставою для скасування вироку.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченого, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2021 року, стосовно ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: