ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року

м. Київ
Справа № 619/2632/18
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/818/1935/21

Провадження № 51 2247 км 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000507 від 07 квітня 2018 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що на підставі ст. 89 КК України, судимості не має,
за ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 187 ч. 4 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від

30 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 07 грудня

2021 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року ОСОБА_6 засуджено:
- за ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ст. 187 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з 12 квітня 2018 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 : на користь потерпілої ОСОБА_9 150 000 моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_10 4 345 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 моральної шкоди; на користь держави 143 гривні процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
ОСОБА_6 06 квітня 2018 року приблизно о 22 годині в стані алкогольного сп`яніння поряд зі сходами перону залізничної зупинки «Нові Дергачі», розташованого навпроти будинку № 22 по вул. Борейській у м. Дергачі Харківської області, звернув увагу на раніше незнайомого йому ОСОБА_11 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння та мав явні ознаки кульгання у зв`язку із травмою ноги, і у нього виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном. Діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 вчинив напад на ОСОБА_11 , в ході якого завдав ударів ногами в область голови та тулубу, від яких останній впав на землю, а ОСОБА_6 продовжив йому завдавати удари ногами в життєво важливі органи.

Усвідомлюючи, що ОСОБА_11 може чинити опір та перешкоджати заволодінню належним йому майном, ОСОБА_6 прийняв рішення про вбивство ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_6 схопив обома руками ОСОБА_11 за горло та почав здавлювати органи шиї, доки останній не перестав подавати ознаки життя. Після чого

ОСОБА_6 заволодів мобільним телефоном марки «Lenovo» вартістю 1 000 гривень та ключницею з ключами, належними ОСОБА_11 .
У результаті таких протиправних дій ОСОБА_6 . ОСОБА_11 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. Причиною смерті ОСОБА_11 стала механічна асфіксія від стискання органів шиї.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що оскаржені судові рішення є незаконними та необґрунтованими, вони ґрунтуються на припущеннях та суперечливих доказах. Указує на те, що розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції проведено незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_12 та головуючий суддя ОСОБА_13 замінювалися іншими суддями, після чого у непередбаченому КПК України порядку поверталися до складу колегії. Зазначає про порушення стороною обвинувачення роз`яснення ОСОБА_6 права на суд присяжних. Звертає увагу на те, що очевидців події не було, а всі допитані судом свідки та непрямі докази не підтверджують вину та умисел ОСОБА_6 на вчинення умисного вбивства. Даючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, вважає, що основним доказом обвинувачення є протокол слідчого експерименту з ОСОБА_6 , який під час судового розгляду заперечив надані ним показання в ході зазначеної слідчої дії, висновок судово-медичної експертизи щодо часу та причини смерті ОСОБА_11 не узгоджуються з встановленими судом обставинами вчинення кримінальних правопорушень, оскільки смерть

ОСОБА_11 від механічної асфіксії настала через пів години після заподіяння йому тілесних ушкоджень. Крім того, захисник зазначає, що у ОСОБА_11 було також виявлено згусток крові на місці біфуркації трахеї, який перекривав просвіт на 60%. Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не заперечував факту завдання ударів ногами ОСОБА_11 та заволодіння його майном, однак спричинити механічну асфіксію ногами ОСОБА_6 не міг, а також через пів години після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 він знаходився в іншому місці, а версія щодо можливого спричинення смерті ОСОБА_11 іншою особою не перевірялася, тому його дії слід кваліфікувати за ст. 121 ч. 2, ст. 186 ч. 2 КК України. Звертає увагу на відсутність на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції аудіозапису судового засідання від 04 червня 2019 року, коли допитувався свідок ОСОБА_14 , а аудіозапис судового засідання від 03 квітня 2019 року, коли допитувався свідок ОСОБА_15 , неналежної якості. Указує на те, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 419 КПК України належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги захисту та не надав на них вичерпних відповідей, безпідставно відмовив у повторному дослідженні обставин, встановлених під час кримінального провадження, у тому числі, дослідженні аудіозаписів судових засідань з допитом свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , показання яких судом першої інстанції у вироку зазначені неправильно.

Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні вважала касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 обґрунтованою та просила її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вислів «встановлений законом» стосується не лише правових підстав самого існування суду, але й дотримання цим судом особливих правил, якими він має керуватися, а також складу суду в кожній справі (рішення ЄСПЛ у справах «Посохов проти Росії», «Бускаріні та інші проти Сан-Марино»).

Згідно зі ст. 31 ч. 3 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.

Відповідно до вимог ст. 319 ч. 1 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою

ст. 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та ст. 320 цього Кодексу.

Підпунктом 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами) передбачено, що винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов`язки), що додається до матеріалів справи. Електронний примірник такого розпорядження вноситься до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня, що настає після його підписання.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2019 року на підставі розпорядження керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року № 02-06/51 у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_12 у відпустці визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) ОСОБА_13 , суддя ОСОБА_16 та замість судді ОСОБА_12 суддя ОСОБА_17 .

Із журналу судового засідання від 12 лютого 2019 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, вбачається, що головуючий суддя ОСОБА_13 повідомив про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та про те, що буде вирішуватись питання про продовження строків тримання під вартою, а також роз`яснив право на відвід.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року в складі колегії суддів ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за клопотанням прокурора продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 квітня 2019 року.

Відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 19 лютого 2019 року після проведення окремої процесуальної дії, а саме продовження строків тримання особи під вартою, здійснено повторний розподіл справи між суддями у неавтоматичному режимі та визначено склад колегії: головуючий суддя ОСОБА_13 , суддя ОСОБА_16 та суддя ОСОБА_12 і розгляд кримінального провадження здійснювався у такому складі колегії суддів.

У подальшому згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2020 року на підставі розпорядження керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2020 року № 02-06/857 у зв`язку з перебуванням головуючого судді ОСОБА_13 у відпустці визначено новий склад колегії суддів: суддя ОСОБА_18 замість головуючого судді ОСОБА_13 , суддя ОСОБА_16 та суддя ОСОБА_12 .

Аудіозапис судового засідання від 08 вересня 2020 року відсутній на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року в складі колегії суддів ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 за клопотанням прокурора продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03 листопада 2020 року.

Відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 18 вересня 2020 року після проведення окремої процесуальної дії, а саме продовження строків тримання особи під вартою, здійснено повторний розподіл справи між суддями у неавтоматичному режимі та визначено склад колегії: головуючий суддя ОСОБА_13 , суддя ОСОБА_16 та суддя ОСОБА_12 і подальший розгляд кримінального провадження здійснювався у такому складі колегії суддів.

З наведеного вбачається, що судді ОСОБА_12 та головуючий суддя ОСОБА_13 у непередбаченому КПК України порядку поверталися до складу колегії, чим було порушено вимоги незмінності складу суду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 319 КПК України. Суд першої інстанції, здійснюючи розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , після заміни суддів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 фактично продовжував судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , а після повернення зазначених судів до складу колегії, право на відвід сторонам не роз`яснювалося і не з`ясовувалося питання щодо наявності/відсутності необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції зазначеного порушення не встановив та не усунув, а доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в цій частині в порушення вимог ст. 419 КПК України належним чином не перевірив.
Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою позицію сторони захисту про можливість іншої версії інкримінованої події щодо причин смерті ОСОБА_11 та наявності відповідних обставин, які свідчать про це.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubiopro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Так, згідно з висновками судово-медичних експертиз від 21 червня 2018 року

№ 119/18Дт та від 25 червня 2018 року № 55/18Дт у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження, а саме: множинні садна на обличчі, дві поверхневі забиті рани на лівому повіці, крововилив на слизових оболонках верхньої та нижньої губи, крововилив на покровах скроневої ділянки голови зліва по навколо хребетній лінії, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; прямі переломи 2-5 ребр зліва з крововиливами в місцях переломів, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості; тупа травма шиї, яка проявилася у вигляді саден та синців по передній, а також лівій бічній поверхні шиї, перелому великого рога під`язичної кістки з неповним розривом суглобової сумки з набряком та крововиливом цієї ділянки, переломів обох малих рогів під`язикової кіски, перелому щитоподібного хряща, а також наявності згустку крові, який був виявлений на місці біфуркації трахеї, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_11 стала механічна асфіксія від стискання органів шиї, що була отримана незадовго до смерті, при локальній дії зовнішньої травмуючої дії на область шиї, в напрямку спереду назад і зліва направо.
Ушкодження на тілі ОСОБА_11 були отримані ним в період приблизно як за пів години до настання смерті (крім травми шиї).
За умов отриманої зазначеної травми шиї вчинення потерпілим самостійних дій є маловірогідним або в малому обсязі.
У дослідницьких частинах зазначених експертиз зазначено, що на рівні біфуркації трахеї виявлено згусток крові, який перекривав просвіт на 60%.

Сторона захисту як під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, так і в ході апеляційного провадження, наполягала на відсутності у ОСОБА_6 прямого умислу на вбивство ОСОБА_11 , оскільки ОСОБА_6 не душив ОСОБА_11 , а лише завдавав ударів ногами, після яких ОСОБА_11 дихав та ворушився, тілесні ушкодження ОСОБА_11 отримані в період приблизно як за пів години до настання смерті, крім травми шиї, а також ставила під сумнів причину настання механічної асфіксії у ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_8 в суді першої інстанції неодноразово заявляв клопотання про проведення комісійної судово-медичної експертизи від 12 березня 2020 року та 08 вересня 2020 року, посилаючись на існування зазначеного проміжку часу між заподіяними тілесними ушкодженнями та настанням смерті, а також на необхідність перевірки наявності ознак, які б свідчили про настання смерті ОСОБА_11 від асфіксії аспірацією кров`ю.
Ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року та

26 жовтня 2020 року в задоволенні зазначених клопотань було відмовлено, оскільки порушені питання вже були предметами відповідних експертних досліджень.
Крім того, згідно з журналом судового засідання від 21 лютого 2019 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, експерт ОСОБА_19 суду повідомила, що розміри згустку крові на місці біфуркації трахеї вона визначала візуально за наявним в неї практичним досвідом.

За таких обставин суд першої інстанції не спростував доводи захисту про можливість іншої версії інкримінованої події щодо причин смерті ОСОБА_11 , спрямованість умислу ОСОБА_6 та необхідність кваліфікації його дій за

ст. 121 ч. 2 КК України з посиланням на відповідні докази. Апеляційний суд в свою чергу допустив порушення вимог ст. 419 КПК України при розгляді доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в цій частині, оскільки належним чином їх не перевірив та не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Отже, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судових рішень, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування таких рішень.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а касаційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню частково.

При новому розгляді в суді першої інстанції необхідно врахувати наведене, судовий розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України із дотриманням прав та законних інтересів усіх учасників судового провадження, перевірити інші доводи касаційної скарги захисника про відсутність у ОСОБА_6 умислу на вбивство та неправильну кваліфікацію його дій, недопустимість доказів, порушення права на захист, судовий розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, а висновки суду за наслідками розгляду не мають містити суперечностей.
Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справах «Едуард Шабалін проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 16 жовтня 2014 року) та «Руслан Яковенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 04 вересня 2015 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_6 , з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки він не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 187 ч. 4 КК України, ураховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури касаційного перегляду, колегія суддів вважає за необхідне залишити ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити під вартою до вирішення судом першої інстанції питання про обрання йому запобіжного заходу, але не більш ніж на 60 днів.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3