Справа № 204/4049/22
Провадження № 1-в/204/815/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5
засудженої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі в режимі відеоконференції з ДУ ДУВП №4 заяву адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України

ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Захисник в судовому засіданні підтримав свою заяву та просив її задовольнити.
Засуджена підтримала позицію свого захисника та просила задовольнити заяву.
Представник Дніпровської установи виконання покарань №4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що ОСОБА_6 за період перебування в ДУ ДУВП №4 з 15.09.2017 характеризується посередньо, має профілактичну бесіду, яка погашена за плином часу, заохочень немає. До праці не залучалась оскільки весь цей час була у статусі попередньо ув`язненої, тобто фактично ще не відбувала покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, оскільки засуджена не довела своє виправлення.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджена ОСОБА_6 вже тривалий час перебуває в ДУВП №4 (з 15.09.2017), даних коли вона буде етапована до установи виконання покарання немає, тому фактично щодо неї в межах ДУВП №4 виконується вирок, у зв`язку з чим заява підлягає розгляду в Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська.
Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.07.2021 ОСОБА_6 засуджена за ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зараховано в строк відбування призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 15.09.2017. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.05.2022 вирок змінено в частині призначення покарання ОСОБА_7 , в іншій частині вирок залишено без змін.
Таким чином, початок утримання зазначеної особи під вартою 15.09.2017, кінець строку відбування покарання 15.09.2024.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного особі за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 30.06.2022 засуджена ОСОБА_6 відбула 4 роки 9 місяців 14 днів.

Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_6 з 15.09.2017 перебуває в ДУВП №4. За час перебування в установі ОСОБА_6 характеризується посередньо, допускала порушення режиму, за що мала профілактичну бесіду, яка погашена за плином часу, заохочень немає. Зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною підставою для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є доведення ним свого виправлення.

Аналізуючи питання щодо виправлення засудженої, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів особової справи, наданої на огляд суду, вбачається, що засуджена за час відбування покарання мала профілактичну бесіду, яка хоч і погашена за плином часу, проте, на переконання суду, свідчить про відсутність сумлінної поведінки засудженої, при цьому заохочень не має. Крім того, з пояснень представника установи вбачається, що засуджена до праці не залучена, і жодного разу не зверталася з заявою до адміністрації, що також підтверджується матеріалами особової справи.

Суд також звертає увагу, що засуджена ОСОБА_6 до 26.05.2022 (дати набрання вироком законної сили внаслідок закінчення розгляду справи в суді апеляційної інстанції)перебувала в статусі попередньо ув`язненої. Хоч термін перебування під вартою у статусі попередньо ув`язненої з 15.09.2017 по 26.05.2022 формально зараховується в термін відбування покарання, але цей проміжок часу винуватість особи фактично не була встановлена, особа немала статусу засудженої, тому цей термін не може бути предметом оцінки стосовно її виправлення, оскільки для ст.81 КК України має значення доведення засудженим свого виправлення. Фактично вона не відбувала покарання цей проміжок часу, щодо неї не було визначено покарання у відповідності до вимог ст.50 КК України. Не відбуваючи покарання, на переконання суду, неможливо з`ясувати чи досягло покарання мети, визначеної в цій статті, зокрема виправлення засудженої. А термін часу з 26.05.2022, коли ОСОБА_6 набула вже статус засудженої та коли щодо неї почав виконуватися вирок, що набрав законної сили з призначеним покаранням, по день слухання клопотання у суді не є достатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджена довела своє виправлення та досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів (тобто що призначене покарання досягло мети, визначеної ст.50 КК України).
Таким чином, виконуючи рекомендації постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2, приділивши особливу увагу не лише поясненням засудженої, а ще й поясненням представника органу, який відає виконанням покарання, враховуючи той факт, що засуджена не працює, соціально корисної активності та ініціативи не проявляє, суд не вбачає виправлення засудженої, підтвердженого сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому не знаходить підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що засуджена не довела свого виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1