ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2563/22 Справа № 191/1375/22 Суддя у 1-й інстанції - Порошина О.О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

суддів Слоквенка Г.П., Крот С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

за участю:

секретаря Кирпенка М.А.,

прокурора Ганжі І.Є.,

засудженого ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ Синельниківська виправна колонія №94 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_1 .

Мотивуючи постановлене рішення, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_1 за час відбування покарання характеризується позитивно, має 4 заохочення та 2 стягнення, працевлаштований, але має непогашений цивільний позов, відшкодування за яким не здійснив, тому дійшов висновку що засуджений не довів своє виправлення та відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги засуджений посилається на незаконність ухвали суду. На переконання засудженого, суд, відмовляючи у задоволення подання, не надав належної оцінки тому, що він приймає активну участь у програмах пенітенціарної системи, дотримується порядку та умов благоустрою в установі, працює на підприємстві та намагається погасити цивільний позов, тому просить застосувати щодо нього положення ст. 81 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого про безпідставну відмову суду у застосуванні щодо нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання начальника ДУ Синельниківська виправна колонія №94 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_1 , повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_1 відбуває покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 27.02.2019, яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Початок строку відбування покарання рахується з 30.01.2018, кінець строку відбування покарання 28.02.2023.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні подання установи, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_1 відбув 2/3 частини строку покарання, за час відбування покарання характеризується позитивно, має 4 заохочення та 2 стягнення, працевлаштований, має непогашений цивільний позов, відшкодування за яким не здійснив.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання, є недоцільним.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить й з того, що ОСОБА_1 хоча і працевлаштований, однак за весь час відбування покарання засуджений має лише 4 заохочення, та цивільний позов за вироком досі не погасив, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, є неспроможними, оскільки суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його клопотання.

Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

Коваленко Н.В. Слоквенко Г.П. Крот С.І.