Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/406/22
провадження № 1-кп/624/58/22
ВИРОК
іменем України

смт. Кегичівка 11 серпня 2022 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду смт Кегичівка кримінальне провадження №0000065 відносно якого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нововолинськ Волинської області, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працює, інвалідом не являється, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- у вчиненні ним кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
На підставі судового наказу виданого Кегичівського районним судом Харківської області від 29 листопада 2017 року, у справі № 624/738/17 про стягнення аліментів, ОСОБА_4 , зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця починаючи з дня пред`явлення позову тобто з 24 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
22 серпня 2018 року на судового наказу виданого Кегичівського районним судом Харківської області від 29 листопада 2017 року, у справі № 624/738/17 Кегичівським відділом ДВС у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження №55860013 про примусове стягнення з ОСОБА_4 коштів на утримання неповнолітньої доньки.
Однак, ОСОБА_4 якому було відомо про обов`язковість виконання судового наказу Кегичівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року, у справі № 624/738/17 у справі №624/738/17 та який під час виконавчого провадження неодноразово попереджався працівниками Кегичівського відділу ДВС у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про необхідність сплачувати кошти на утримання неповнолітньої доньки, а також про відповідальність за ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої доньки, але будучи фізично здоровим та маючи реальну змогу працювати та виконувати рішення суду, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, систематично не сплачував аліменти.
Так, ОСОБА_4 не маючи наміру працювати задля заробітку коштів на утримання своєї неповнолітньої доньки, тобто маючи прямий злочинний умисел на злісне ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки, в Кегичівській районній філії Харківського обласного центру зайнятості на обліку як безробітній в період часу починаючи з 2017 року по 20 липня 2022 року не перебував.
Крім того, ОСОБА_4 обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я не має, інвалідом не являється, заходів щодо працевлаштування не вживав, однак отримував певний дохід від тимчасових заробітків, які жодним чином не легалізував, кошти на утримання дитини (аліменти) систематично не сплачував, участі у вихованні неповнолітньої дитини не приймав, будь-якої іншої допомоги не надавав.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).
Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.
Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст. 180) та гарантується Державою. В свою чергу, статтею 15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.
Предметом кримінального правопорушення, яке аналізується, є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.
Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.
При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
За змістом ст. 27 Конвенції ООН та вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для її належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу чи звернення до центру зайнятості.
Враховуючи, що ОСОБА_4 не виконує судовий наказ Кегичівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року, у справі № 624/738/17 про стягнення аліментів, і таким чином умисно, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання його неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим відповідно до розрахунку за АСВП 55860013 заборгованості зі сплати аліментів за період часу починаючи з 27 листопада 2017 року по червень 2022 року, виникла заборгованість у сумі 99991,34 грн, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 164 КК України - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
За ініціативою обвинуваченого у кримінальному провадженні та за добровільною домовленістю з потерпілим укладена угода про примирення.
Згідно угоди, укладення угоди про примирення сторонами є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 є проступком, що не забороняє укладення угоди про примирення, відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість і щиро розкаюється за вчинене кримінального правопорушення проступку.
Обвинуваченим ОСОБА_4 станом на 30 червня 2022 року завдано потерпілій ОСОБА_5 матеріальні збитки у сумі 99991,34 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язується сплачувати щомісячні аліментні платежі, а також до 31 грудня 2023 року виплатити заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_5 у сумі 99991,34 грн.
Потерпіла цивільний позов у кримінальному провадженні не заявляла.
Потерпіла ОСОБА_5 будь-яких претензій морального характеру до обвинуваченого з приводу скоєння ним кримінального правопорушення не має.
Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України - у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин.
Під час проведення досудового розслідування судові витрати на проведення експертиз не здійснювались.
Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 розуміють, що відповідно до ст. 471, 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для них є:

а) потерпілої - обмеження права оскарження вироку згідно з положенням ст. 394, 424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди;

б) для обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394, 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, тобто права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; право мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі право на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатись самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язань іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним закону і будь-якого положення укладеної угоди.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий чи прокурор відповідно до вимог ст. 476 КПК України мають право у продовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, потерпілому роз`яснено і є зрозумілими.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди про примирення є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 -1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений повідомив, що обвинувачення, його характер та суть йому зрозумілі, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, просить суд затвердити угоду про примирення та призначити йому узгоджену міру покарання. Підтвердив, що повністю розуміє усі права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, вид покарання та наслідки його невиконання.
У підготовчому судовому засіданні потерпіла викладені обвинуваченим обставини підтвердила, повідомила, що ними досягнуто згоди, просить суд затвердити угоду про примирення з призначенням узгодженого покарання.
Прокурор просить затвердити угоду та призначити узгоджену міру покарання.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого судом встановлено, що у лікарів нарколога та психіатра на обліку він не перебуває, не перебуває на обліку військовозобов`язаних запасу в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також не перебуває на обліку Красноградського РС №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо.

Розглянувши дану угоду про примирення, заслухавши сторони, суд доходить висновку, що угода підлягає затвердженню, і при цьому виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд може прийняти рішення про затвердження угоди.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Встановлено, що кваліфікація кримінального правопорушення ніким не оспорюється, факт порушення доведено. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України. За ступенем тяжкості інкриміноване обвинуваченому правопорушення, відповідно до ст. 12 Кодексу, є проступком.
У підготовчому судовому засіданні факт укладення угоди підтверджено. Сторони розуміють надані їм законом права, розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Суд переконався в тому, що сторони дійсно примирились і укладення угоди є їх ініціативою, є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, узгоджена міра покарання відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. Обвинувачений та потерпілий наполягають на затвердженні угоди.
Умови даної угоди про примирення відповідають вимогам КПК України та КК України.
За таких умов, підстав для відмови в затвердженні угоди не знайдено. Наслідки її укладення роз`яснені.
Запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувалися, цивільний позов не заявлявся, арешт на майно не накладався, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст. 474, 475, 368-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 11 серпня 2022 року укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин.

Вирок на підставі угоди про примирення може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим - з підстав призначення покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, не роз`яснення наслідків укладення угоди;
- потерпілим, його представником, законним представником - з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;
- прокурором - з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання такої скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
У разі невиконання угоди про примирення, потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Невиконання угоди є підставою для скасування вироку в порядку ст. 476 КПК України, а її умисне невиконання - для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Копію вироку надати учасникам провадження.

Суддя ОСОБА_1