ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6, 11 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 263 КК України,

за участю в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 червня 2022 року.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Станом на день закінчення строку тримання обвинуваченого під вартою закінчити судовий розгляд справи не вбачається за можливе. При цьому продовжують існувати ризики у виді переховування від суду, який підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачений в особливо тяжкому злочині, за яким передбачено довічне позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, тому інші запобіжні заходи не зможуть запобігти заявленим ризикам.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні клопотання прокурора або, якщо суд дійде висновку про доцільність продовження запобіжного заходу змінити вид заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Зазначає, що про незаконність внесення відомостей до ЄРДР за № 0000240, що тягне незаконність всіх слідчих та процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні. Посилається на неправильність документування затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України в частині визначення часу фактичного затримання, що є порушенням його права на захист.
Зазначає, що під час продовження строку тримання під вартою суд не досліджував докази обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , оскільки відповідні матеріали до справи ще не долучались, тому продовження строку тримання під вартою є незаконним, підозра є необґрунтованою, а всі докази є недопустимими, оскільки зібрані з істотним порушенням вимог КПК України.
Посилається на те, що суд під час обрання запобіжного заходу не врахував, що ОСОБА_7 має місце проживання, за яким характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, проходив службу в збройних силах, брав участь в бойових діях і має мотивацію для вступу в збройні сили для захисту України від агресії Російської Федерації.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу останнього і з підстав, зазначених у скарзі просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника і просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області є кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6, 11 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 263 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд, розглянувши клопотання прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, ризи переховування обвинуваченого від суду для запобігання якому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є доцільним.
Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність, передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому такий ризик є наявним та обґрунтованим.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах заявленого клопотання та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та неприйнятними з огляду на таке.
Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції не входить в перевірку доводів захисника щодо недоведеності винуватості (обґрунтованості підозри) обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочині, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого суд першої інстанції має оцінити докази та ухвалити відповідне процесуальне рішення.
З огляду на стадію кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_7 висунуте обвинувачення і судом розглядається обвинувальний акт, обґрунтована підозра на даній стадії не є предметом судового контролю.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції не врахував відомостей про особу обвинуваченого, такі відомості судом враховані, в тому числі й ті на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі, проте вони не можуть бути визнані самодостатніми підставами для застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо незаконного складу та порушень під час автоматичного розподілу справи, апеляційний суд розцінює такі доводи як необґрунтовані, оскільки не підтвердженні матеріалами провадження і за змістом виступу захисника в судовому засіданні є припущеннями. Будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів захисник не надав.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:
ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;
клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
В той же час сторона захисту наділена правом на ознайомлення з матеріалами справи із можливістю здійснення фотокопій, тому мала можливість надати докази для обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги.
Посилання захисника на ту обставину, що обвинувачений є військовим та брав участь у бойових діях не спростовує правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не є самодостатньою підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.
При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд апеляційної інстанції враховує питання розумності строків провадження.
За змістом ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, що обумовлює об`єм обвинувачення, яке є значним за обсягом. У кримінальному провадженні через запровадження військового стану та тимчасову окупацію м. Херсона справа передана для розгляду до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у зв`язку з чим її розгляд розпочатий спочатку.
Враховуючи вищевикладене, загальний строк кримінального провадження та строк тримання обвинуваченого під вартою не є надмірним.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 199, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за пунктами 1, 6, 11 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4