У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2088/22

№ 1-кп/183/958/22

28 липня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000400 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецька Луганської області, громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.07.2018 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.4 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією 1/2 майна; на підставі ст.71 КК України остаточно доєднано частину покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду від 30.03.2011, остаточно засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією 1/2 майна;

- 17.03.2020 Апеляційним судом Луганської області змінено вирок Сєвєродонецького міського суду від 24.07.2018 в частині призначення покарання, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією майна, на підставі ст.71 КК України, приєднано невідбуте покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду від 30.03.2011, остаточно засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією усього майна, початок строку рахувати з 17.03.2020, зарахувати в строк з 31.07.2013 по 21.07.2017 з розрахунку 1/2;

- 07.12.2020 Верховним судом України скасовано вирок Апеляційного суду Луганської області від 17.03.2020, і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції; в решті вирок Апеляційного суду від 07.12.2020 залишити без змін; обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 04.02.2021 включно

- 13.05.2021 Апеляційним судом Луганської області скасовано вирок Сєвєродонецького міського суду від 24.07.2018, і призначено новий судовий розгляду суді першої інстанції;

- 29.07.2021 Рубіжанським міським судом Луганської області змінено вирок,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

в с т а н о в и в :
В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні поставлено на розгляд питання щодо наявності підстав для розгляду вказаного обвинувального акту Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, оскільки суд має обґрунтовані сумніви у визначенні підсудності при скерування до суду матеріалів вказаного кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні повідомив суду, що правила територіальної підсудності дотримано, при цьому не заперечував проти направлення обвинувального акту до апеляційної інстанції для визначення підсудності.

Захисник обвинуваченого повідомив суду, що вважає наявним порушення процесуального законодавства при визначенні територіальної підсудності, просив суд направити матеріали кримінального провадження до апеляційної інстанції для визначення підсудності в порядку ст. 34 КПК України.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, встановив, що вказаний процесуальний документ затверджений прокурором Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області, при цьому складений у СВ ВП №1 Дніпровського РУП Дніпропетровської області, розташованого у м. Дніпро.

Отже, досудове розслідування закінчено у м. Дніпро, вул. Новоселівська 17, при цьому скерований до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області всупереч ч. 9 ст. 615 КПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо:

1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ст. 315 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Таким чином, обвинувальний акт не містить доказів того, що територіальне знаходження органу досудового розслідування відноситься до територіальної юрисдикції Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Оскільки відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у будь-якому разі тягне за собою скасування судового рішення, то в межах наданих повноважень, з метою забезпечення дотримання загальних принципів кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , підтримав його та просив суд його задовольнити.

Захисник та обвинувачений кожен окремо заперечували проти продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому та просили замінити запобіжний захід обвинуваченому на більш м`який.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким. Покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
Перед судом доведено, що ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не зменшилися і є надалі актуальними, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 неодружений і не працює, тобто не має міцних соціальних зв`язків, не має міцних родинних та соціальних зв`язків, постійного місця роботи та джерела доходів, обвинувачується у тому, що повторно вчинив злочин з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду, та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Отже аргументи захисника не можуть бути прийняті судом враховуючи вказані обставини.
Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований обвинуваченому продовжити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 34, 315, 615 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Обвинуваченому у вчиненні злочину за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_3 продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 23 вересня 2022 року включно.
Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1