КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження№11-сс/824/749/2022 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, громадянина Грузії, азербайджанця, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
В разі внесення застави покладенона підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду, а також виконувати наступні обов`язки терміном 60 (шістдесят) днів:
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснено підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят днів) і обчислюється з часу фактичного затримання, тобто з 08 грудня 2021 року 14 години 40 хвилин.
Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 06 лютого 2022 року о 14 годині 40 хвилин.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, підозрюваний ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у клопотанні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0003760 відомості про яке внесено до ЄРДР від 08.12.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що прокурором не було доведено обґрунтованість підозри, наявність ризиків та неможливість застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Також апелянт зазначає про порушення права на суд встановленого законом, оскільки при судовому розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу 10.12.2021 слідчому судді захисником заявлено відвід, однак він розглянутий не був.
В ухвалі слідчого судді відсутній будь-який аналіз щодо можливості застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, як то: особисте зобов`язання, застава (в межах закону) або домашній арешт, хоча необхідність такого аналізу є імперативною нормою, визначеною частинами 3 і 4 ст. 194 КПК України, що вказує на необхідність в даному судовому засіданні усунути даний недолік.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що він не володію достатнім обсягом української мови та перебував тривалий час під вартою, тому не зміг вчасно підготувати та направити апеляційну скаргу до суду і тому вважає, що процесуальний строк повинен бути поновлений.
Підозрюваний та прокурор в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином. Захисник не заперечував щодо продовження судового розгляду у відсутності зазначених осіб.
Враховуючи дані обставини, які дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України. Крім того колегія суддів також враховує те, що строк дії оскаржуваної ухвали на дату апеляційного розгляду закінчився.
В даному випадку апеляційний суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженої ухвали слідчого судді, доводи захисника в підтримку апеляційної скарги підозрюваного, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, перевіривши, обговоривши та обміркувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підозрюваного задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Як зазначає апелянт, що він не володіє достатнім обсягом української мови та перебував тривалий час під вартою, тому не зміг вчасно підготувати та направити апеляційну скаргу до суду.
Статтею 129 Конституції Українигарантовано право на апеляційний перегляд справи.
Згідно з ч.1ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з тим, що строк апеляційного оскарження пропущений підозрюваним з поважної причини та вважає за необхідне клопотання задовольнити, вказаний строк поновити.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0003760 від 08.12.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 08.12.2021 року приблизно о 14 год. 20 хв., перебували за адресою: АДРЕСА_2 , в цей час на узбіччі тротуарної доріжки вказаної адреси, раніше незнайомі йому працівники КП «Київблагоустрій», серед яких був ОСОБА_14 та ОСОБА_15 проводили відповідно до доручення департаменту міського благоустрою КМДА від 07.12.2021 №064-7689 та протоколу засідання робочої групи «Щодо розгляду питань демонтажу самовільно розміщених (встановлених) МАФів» демонтаж (переміщення) автомагазинів (авто лавок) (припис про добровільний демонтаж №№ 2133752, 2133753, 2133754 від 01.20.2021).

Озирнувшись в бік працівників КП «Київблагоустрій», ОСОБА_16 побачив, як останні проводять демонтаж, автомагазинів, а саме автомобіля «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Mercedes» без номерного знаку, які завантажувались на службові автомобілі (кран маніпулятор) «IVECO» д.н.з НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , безпосередньо його автомобілів.
Будучи сильно обуреними діями працівників КП «Київблагоустрій», ОСОБА_16 став кричати раніше не знайомим працівникам КП «Київблагоустрій», в тому числі, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 претензію необґрунтованого характеру, щоб ті негайно відійшли від його автомобілів, та їх не чіпали, оскільки він їх сам переставить в інше місце. У відповідь ОСОБА_14 , який був залучений до виконання вищевказаних робіт, став сперечатися з ОСОБА_17 , пояснюючи, що він виконує свої обов`язки, внаслідок чого між ними виник словесний конфлікт в ході якого ОСОБА_16 керуючись раптовим виниклим умислом, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, почав висловлюватись брутальною лайкою в їх адресу.
З метою продовжити з`ясування стосунків, знаходячись за вище вказаною адерсою ОСОБА_16 продовжив переслідувати працівників КП «Київблагоустрій», в цей час ОСОБА_18 та ОСОБА_16 приєдналися до ОСОБА_19 , і вони спільно продовжили усний конфлікт з працівникам КП «Київблагоустрій» в тому числі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Під час даного конфлікту у ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_19 виник раптовий злочинний умисел на умисне грубе порушення громадського порядку з мотивом явної неповаги до суспільства, що супроводжуватиметься особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, яке виразиться у застосуванні фізичного насильства до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яке виразилось в тому, що ОСОБА_18 , ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності і добропристойності, підбіг до потерпілого ОСОБА_14 та безпідставно, проявляючи особливу зухвалість, наніс один удар ногою в область спини, після чого швидко підбіг до ОСОБА_15 , де також, проявляючи особливу зухвалість, наніс один удар правою ногою в область спини, при цьому завдавши потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 тілесних ушкоджень.
Продовжуючи далі свої хуліганські дії, ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_16 , грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи при цьому явну неповагу до суспільства, проявляючи особливу зухвалість майже одночасно дістали з кишень свого одягу предмети схожі на ніж, стали їх демонструвати, тримаючи у руках, при цьому усно висловлювались про їх застосування, тим самим, створивши реальну загрозу для життя чи здоров`я працівників КП «Київблагоустрій», останні побачивши ножі, боячись можливого їх застосування, припинили демонтаж (переміщення) автомагазинів (авто лавок) (припис про добровільний демонтаж №№ 2133752, 2133753, 2133754 від 01.20.2021) відповідно до доручення департаменту міського благоустрою КМДА від 07.12.2021 №064-7689 та протоколу засідання робочої групи «Щодо розгляду питань демонтажу самовільно розміщених (встановлених) МАФів».
В подальшому хуліганські дії ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_19 були припинені працівниками поліції.
ОСОБА_18 підозрюється у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, тобто злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
10.12.2021 слідчий слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києва ОСОБА_8 , за погодженням з процесуальним керівником прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Дарницького районного суд м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_20 за матеріалами кримінального провадження №0003760, відомості про яке внесено до ЄРДР від 08.12.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на обґрунтованість повідомленої ОСОБА_21 підозри у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у провадженні доказами, а саме: протоколами допитів свідків, протоколами допитів потерпілих, протоколами огляду місця події, протоколом огляду відеозапису, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Також під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_18 може переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_18 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до семи років, й вказані обставини можуть спонукати підозрюваного до втечі з метою уникнення покарання, адже підозрюваний є громадянином іншої держави, офіційно не працевлаштований, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки свідки надають покази, які у своїй сукупності підтверджують вину підозрюваного у вчиненні злочину, тому з метою уникнення відповідальності, або її пом`якшення, може здійснювати незаконний вплив на них, адже останні судом безпосередньо не допитані.
10 грудня 2022 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів із визначенням розміру застави в сумі 90 800 грн., що становить сорок прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_20 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, всупереч доводам сторони захисту, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_22 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та всупереч доводам сторони захисту, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_23 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Соловей і Зозуля проти України" зазначено, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_24 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_24 підозри.
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagoz v. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій ч. 4 ст. 296 КК України, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційних скарг щодо відсутності у кримінальному провадженні доказів на підтвердження наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає передчасними.
Більш того, дослідження та оцінка доказів у кримінальному провадженні відноситься до стадії судового розгляду по суті та не вирішується на стадії досудового розслідування, а тому посилання апелянтів на те, що наявні у матеріалах провадження докази є неналежними та недопустимими, та не підтверджують викладені у клопотанні фактичні обставини інкримінованого кримінальних правопорушень, а також доводи про те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не надав оцінки доказами з точки зору належності та допустимості, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_20 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена слідчим та сумнівів не викликає.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання слідчого.

При цьому всупереч доводам апелянта щодо питання уникнення наявних ризиків шляхом застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням особи під вартою слідчий суддя, встановив то у світлі факторів пов`язаних з особою підозрюваного, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, він одружений, проте дітей не має, те, що підозрюваний є громадянином іншої країни, його поведінки по відношенню до громадян держави, в якій він тимчасово мешкає, який грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинених з особливою зухвалістю із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, вважав недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.
Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_20 , та відомості про його особу, в їх сукупності.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_20 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

На підставі зазначеного, слідчим суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_20 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.

Таке обмеження права ОСОБА_20 , на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.

Таким чином колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для обрання такого запобіжного заходу, оскільки вони в сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Твердження апелянта про те, що при судовому розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу 10.12.2021 слідчому судді захисником заявлено відвід, однак він не був розглянутий, що свідчить про порушення права на суд є не обґрунтованими. Як вбачається зі журналу судового засідання на стадії вирішення клопотань, перед початком розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу по суті від сторін в кримінальному провадженні не надходило клопотань про відвід слідчому судді.
При цьому, як вбачається із вказаного журналу, під час розгляду клопотання по суті захисником заявлено усний відвід перекладачу та прокурору, у задоволенні якого слідчим суддею відмовлено. Після чого слідчому судді було заявлено усний відвід захисником, в задоволенні якого в судовому засіданні слідчим суддею також було відмовлено.
Із зазначеного вбачається, що стороною захисту було зловживання своїм правом на відвід з метою затягування судового розгляду, а тому на думку колегії суддів дана обставина не свідчить про порушення права на суд.
Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підозрюваного з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити підозрюваному ОСОБА_25 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4