Справа 556/897/22
Номер провадження 1-в/556/166/2022
У Х В А Л А
Іменем України

15.06.2022 року Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець, клопотання засудженого, який відбуває покарання в ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , до арешту не працюючого, не одруженого, освіта професійно-технічна, раніше не судимий.

Засудженого 05.09.2017 року Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15, ч.2. ст. 186, ст. 75 , ч.1 ст. 76 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

11.06.2018 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням. Направлено ОСОБА_4 для відбування покарання призначеного вироком Саксаганського районного суду від 05.09.2017 року строком на 4 роки позбавлення волі.

В С Т А НО В И В :

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі. В обґрунтування заяви вказував, що відносно нього настав передбачений законом строк для застосування пільги, згідно ст.81 КК України.

У судове засідання засуджений ОСОБА_4 надав заяву про розгляд клопотання в його відсутності, просить умовно-достроково звільнити від покарання.

Представник ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» надав заяву про розгляд клопотання у їх відсутності.

У судовому засіданні прокурор заперечив відносно задоволення клопотання засудженого. ОСОБА_4 за весь час відбування покарання посередньо характеризується, допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, мав три заохочення, не працевлаштований, не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, в тому числі особову справу засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15, ч.2. ст. 186, ст. 75 , ч.1 ст. 76 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. 11.06.2018 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням. Направлено для відбування покарання призначеного вироком Саксаганського районного суду від 05.09.2017 року строком на 4 роки позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили: 15.10.2017 року.

Початок строку відбування кримінального покарання 31.10.2018 року.

Кінець строку відбування кримінального покарання 31.10.2022 року.

В місцях позбавлення волі ОСОБА_4 перебуває з 05.11.2018 року. Вину в скоєному злочині визнає. Міру покарання призначену судом вважає справедливою.

Під час тримання в державній установі «Установа виконання покарань №4 м. Кривий Ріг» з 05.11.2018 року 07.12.2018 року вимоги режиму тримання не порушував. Заходи заохочення та стягнення не застосовувались.

Під час відбування покарання в державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» з 07.12.2018 року по 30.10.2020 року вимоги режиму тримання не порушував. Заходи стягнення не застосовувались. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки три рази заохочувався правами начальника колонії.

Відбуваючи покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», з 30.10.2020 року, порушував вимоги встановленого порядку відбування покарання, мав одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку. Заходи заохочення не застосовувались. Засуджений за час відбування покарання на виробництві установи не був працевлаштованим. Не завжди сумлінно ставився до виконання передбачених законом вимог персоналу установи. Утримував у порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди мав охайний зовнішній вигляд. Не вбачав суспільної необхідності у виконанні робіт з благоустрою установи. Намагався виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для самостійного виконання не має. Під час відбування покарання не перебував на профілактичному обліку. За вироком суду позову не має. Вину скоєного злочину визнає.

З 05.04.2022 року ОСОБА_4 відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№76)».

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи вбачається, що відбуваючи покарання в Державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)» ОСОБА_4 характеризується посередньо. Заходи заохочення та стягнення не застосовувались.

Намагається дотримуватися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.

Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконувати передбачені законодавством вимоги.

Засуджений не працевлаштований на виробництві установи, не виявляє бажання працювати. Виконавчих листів на виконанні в установі не має.

Свій професійно технічний та загальноосвітній рівень вважає достатнім.

Не бажає брати участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених.

Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними та близькими шляхом телефонних переговорів, отримує передачі.

За рисами характеру: запальний, однак намагається контролювати свої емоції; у ставленні до засуджених: не конфліктний; у ставленні до себе: вимогливий; за вольовими якостями: наполегливий.

Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті і в порядку, зовнішній вигляд охайний.

Намагається дотримуватись правил гігієни та санітарії.

Не виконує роботи із благоустрою установи.

Не перебуває на профілактичних обліках в установі.

Відповідно до проведеної оцінки ризиків має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст.ст.81, 82 КК України є:

-ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання;

-участь у суспільно-корисній праці;

-участь у виховних заходах;

-участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні;

-участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність;

-участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій,

-поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством;

-прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів);

-визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому;

-підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Як зазначено в п.п.2,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки; свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та виконання всіх покладених на засудженого обовязків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів та обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Так засуджений має одне порушення вимог режиму відбування покарання, стягнення погашене у встановленому законом поряду, має три заохочення, але дана обставина не може суттєво впливати на висновок суду про доведеність засудженим свого виправлення, посередньо характеризується.

Разом з цим, оцінюючи в сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого досягнув тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і його подальше виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Засуджений не бажає працювати, участі у виховних заходах та професійно-технічному навчанні не бере, не виконує роботи із благоустрою установи, намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, не бере участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених.

Враховуючи дані обставини та наявні формальні підстави для звільнення за ст.81 КК України, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення.

Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не сприятиме виховному і запобіжному впливу на засудженого, оскільки він своє виправлення не довів та не має глибокого критичного усвідомлення своєї вини у скоєному злочині, а тому у задоволенні клопотання засудженого необхідно відмовити.

Керуючись ст.81 КК України, ст. ст. 392,538, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від покарання з місць позбавлення волі відмовити, за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 7 діб через районний суд з моменту проголошення, а засудженим - з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1