Єдиний унікальний номер судової справи 201/5075/22
Номер провадження 1-кп/201/689/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2018 року за № 0002014 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2018 року за № 0002014 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Клопотання вмотивовано тим, що у провадженні сектору дізнання ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002014 від 16 серпня 2018 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за фактом заволодіння правом на нерухоме майно ОСОБА_5 , шахрайським шляхом, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, прокурор ОСОБА_3 у клопотанні посилається на те, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження вживалися заходи щодо здобуття доказів, встановлення особи, яка скоїла вищевказане кримінальне правопорушення. Однак, проведеними слідчими діями не встановлено осіб, причетних до вчинення даного злочину та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Як указує прокурор у клопотанні, на даний час, передбачений ст. 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину закінчився, особу, що його вчинила не встановлено, тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та вважав, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки передбачений ст. 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину закінчився, а особу, що його вчинила органом досудового розслідування не встановлено.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав вищевказане клопотання, просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з закінченням строків давності, та особа, яка вчинила кримінальний проступок, невстановлена.

При цьому, прокурор ОСОБА_3 вважав, що правова кваліфікація протиправного діяння за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом заволодіння невідомими особами шляхом шахрайства правом на нерухоме майно потерпілої квартиру, вірна і не потребує перекваліфікації на більш тяжкий злочин.

Водночас, прокурор ОСОБА_3 стверджував, що вартість нерухомого майна потерпілої органом досудового розслідування не встановлена з причин відсутності грошових коштів, необхідних для проведення відповідної експертизи.

Втім, не зміг пояснити, які саме заходи з боку органу досудового розслідування та з його боку, як процесуального керівника, були прийняті для вирішення цього питання, як і не зміг зазначити, чому слідчим взагалі не приймалося таке процесуальне рішення, як призначення відповідної експертизи у межах кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, де розмір матеріальної шкоди підлягає обов`язковому встановленню.

Окрім того, прокурор ОСОБА_3 підтвердив, що 12.08.2019 року слідчим винесено постанову про закриття даного кримінального провадження, при цьому, стверджуючи, що прокурором вказану постанову слідчого було скасовано, втім, постанова прокурора в матеріалах провадження відсутня.

Додав, що означена постанова прокурора ймовірно може знаходитися в наглядовому провадженні або в номенклатурі, проте, надати суду вказане рішення він не може.

Представник потерпілої ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його таким, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки, по-перше, правова кваліфікація протиправного діяння за ч. 1 ст. 190 КК України, вочевидь, є неправильною, адже вартість нерухомого майна її довірителя квартири, правом на яке шахрайським шляхом заволоділи невідомі особи, є значною, про що нею і подано відповідне клопотання про перекваліфікацію дій на більш тяжкий злочин, по-друге, виходячи з матеріалів досудового розслідування, слідчий не вжив відповідних та необхідних заходів для встановлення особи винної у вчиненні цього злочину та притягнення її до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доводи прокурора, представника потерпілої, дослідивши подане клопотання та матеріали кримінального провадження в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно вимог ч. 4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини 1 цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому, внесення змін до КПК України, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст. 9, 25 КПК України.

Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Прокуратура України здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Національна поліція України служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Перелічені стислі витримки положень Конституції України та відповідних Законів України дають розуміння, що безпека людини є найвищою соціальною цінністю, яку безумовно зобов`язані забезпечувати уповноваженні на то державні інституції, зокрема в межах боротьби зі злочинністю усіма передбаченими на то заходами.

Проте, дослідженням наданих прокурором під час підготовчого провадження матеріалів кримінального провадження, які містяться в одному томі на 96 аркушах встановлено, що органом досудового розслідування та прокурором, яким здійснювалося процесуальне керівництво у даному провадженні, наведені вище вимоги закону не виконані.

Так, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 за фактом незаконного заволодіння її правом на нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом, внесені 16 серпня 2018 року за номером № 0002014.

Виходячи із заяви потерпілої ОСОБА_5 та протоколу її допиту належним її правом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом заволоділа невідома особа.

Втім, з наданих прокурором матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час проведення досудового розслідування була встановлена особа, що вірогідно може бути причетна до факту заволодіння правом на нерухоме майно шахрайським шляхом, зокрема, громадянин Німеччини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте вказана особа не допитана і жодних слідчих (розшукових) дій із ними не проведено.

Окрім того, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по зазначеному кримінальному провадженню внесені за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню до предмету доказування входять, в тому числі, подія злочину (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, у даному випадку, з огляду на вимоги ст. 91 КПК України, встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої потерпілій ОСОБА_5 , в результаті шахрайських дій за фактом заволодіння її правом на нерухоме майно, є обов`язковим, та безумовно, буде впливати на правильність правової кваліфікації злочину.
Тим більше, об`єктом вказаного кримінального правопорушення є право на нерухоме майно, а саме квартиру, вартість якої, вочевидь, може бути значною - у разі перевищення розміру збитків на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у великих розмірах - за умови, якщо сума збитків перевищує двісті п`ятдесят і більше разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян, або ж в особливо великих розмірах на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, встановлення вартості квартири, правом на яку шахрайським шляхом заволоділи невідомі особи, є обов`язковим і, безумовно, встановлений у передбачений законом спосіб розмір завданої матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_5 вплине на правильність правової кваліфікації вчиненого злочину за відповідними кваліфікуючими ознаками, як значна шкода, шкода у великих або ж в особливо великих розмірах, тобто за ч. 2, ч. 3 або ж ч. 4 ст. 190 КК України відповідно.

Натомість, органом досудового розслідування під процесуальним керівництвом прокурора ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. 91 КПК України, не вжито жодних відповідних заходів по встановленню розміру матеріальних збитків, спричинених потерпілій в результаті злочину, зокрема, вартості квартири, правом на яку невідомі особи заволоділи шахрайським шляхом.

Отже, з огляду на це, хибною та неспроможною є мотивація прокурора ОСОБА_3 про визначення ним ступеню тяжкості злочину, при тому, що особу або ж осіб, що скоїли злочин, як і вартість нерухомого майна квартири, правом на яке заволоділи шахрайським шляхом, слідчим не встановлено, а тому кваліфікація за менш тяжким складом злочину, є попередньою та відомою у професійному колі практикою органу досудового розслідування, і само по собі, вочевидь, не може бути однозначною підставою для визначення закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Тим більше, матеріали кримінального провадження взагалі не містять в собі будь-яких доказів, здобутих органом досудового розслідування, які б самі по собі або у комплексі спростовували вірогідну версію вчинення злочину групою осіб та в результаті якого потерпілій завдано значної шкоди, або шкоди у великих чи в особливо великих розмірах, що утворює тоді тяжкий склад злочину та відповідно інші строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому, посилання прокурора на те, що вартість нерухомого майна квартири, правом на яке невідомі особи заволоділи шахрайським шляхом, не встановлена через відсутність грошових коштів на проведення відповідної експертизи, є абсурдними і такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже для прийняття слідчим рішення про призначення відповідної експертизи та направлення матеріалів досудового розслідування експерту гроші не потрібні.

У контексті наведеного, звернення прокурора до суду з клопотанням про закриття досудового розслідування кримінального провадження з підстав нібито не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, особливо з урахуванням повної бездіяльністю органу досудового розслідування за відстороненою позицією прокуратури щодо систематичного вжиття усього наявного комплексу заходів, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, до намагання встановлення злочинця, вочевидь виглядає недоречним та спробою втягнення суду до ганебної практиці зняття з них відповідальності за бездіяльність у боротьби зі злочинністю.

Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 0002014 від 16 серпня 2018 року шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чиним КПК України.

Окремо, суд не може залишити поза увагою і той факт, що постановою слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 12.08.2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002014 від 16 серпня 2018 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому, відомостей про скасування зазначеної постанови та відновлення кримінального провадження, матеріали досудового розслідування, надані прокурором, не містять, що, у свою чергу, свідчить про те, що прийняті після 12.08.2019 року в межах цього кримінального провадження процесуальні рішення та проведені слідчі(розшукові) дії, зокрема, постанова про визначення підслідності від 26.07.2021 року, постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, постанова про призначення групи слідчих від 29.07.2021 року, постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 21.07.2022 року, допит потерпілої ОСОБА_5 від 18.01.2021 року, клопотання про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, є такими, що прийняті та проведені в порушення вимог кримінального процесуального закону.

Водночас, твердження прокурора ОСОБА_3 про те, що означена вище постанова слідчого від 12.08.2019 року про закриття даного кримінального провадження була скасована і досудове розслідування відновлене, є хибними і такими, що не приймаються судом до уваги, адже на підтвердження таких доводів прокурором не надано відповідного рішення слідчого судді або ж прокурора про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Тим більше, посилання прокурора ОСОБА_3 на те, що постанова прокурора про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження існує та вірогідно може міститися або в наглядовому провадженні або у номенклатурі, є абсурдними та такими, що не витримують ніякої критики адже, всі, без виключення, прийняті в межах даного кримінального провадження процесуальні рішення обов`язково мають бути в матеріалах кримінального провадження.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та про повернення матеріалів кримінального провадження прокурору, для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 25, 284, 314 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2018 року за № 0002014 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.

Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2018 року за № 0002014 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України повернути прокурору Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 для здійснення кримінального провадження у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 16 годині 30 хвилин 09 вересня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1