ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/152/22 Справа № 706/570/21 Категорія: ч.3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без постійного місця реєстрації, який фактично проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 13.07.2012 Ленінським районним судом м. Полтави за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 29.12.2012 Октябрським районним судом м. Полтави за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 69, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки;

- 22.04.2013 Київським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 185, ст. 198, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

- 19.12.2013 Київським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільнений 29.07.2016 у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 01.06.2018 Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 06.01.2021 у зв`язку з відбуттям строку покарання,,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання - три роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту затримання засудженого.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи СЕ-19/124-21/4264-АВ від 14.04.2021 в розмірі 1307 грн. 60 коп.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Христинівського районного суду Черкаської області від 03.12.2021 ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, за таких обставин. ОСОБА_7 11.03.2021 близько 02 год. в с. Ягубці Уманського району, перебуваючи на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 , шляхом пошкодження вхідних дверей проник до приміщення гаражу вказаного домоволодіння, звідки, діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав автомобільний домкрат ромбовий вантажопід`ємністю 1,5 т, синього кольору, ринкова вартість якого згідно з висновком судової експертизи СЕ-19/124-21/4264-АВ від 14.04.2021 станом на 11.03.2021 становила 290 грн., автомобільну шину марки «Бріллантіс» 175/70 R-13 TOR 57 з металевим диском 4x98, ринкова вартість якої згідно з висновком судової експертизи СЕ-19/124-21/4264-АВ від 14.04.2021 станом на 11.03.2021 становила 583 грн., автомобільну шину марки «Росава» 175/70 R-13 ВС-49 з металевим диском 4x98, ринкова вартість якої згідно з висновком судової експертизи СЕ-19/124-21/4264-АВ від 14.04.2021 станом на 11.03.2021 становила 225 грн., після чого викраденими речами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1098,33 грн.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив його змінити, та застосувати щодо нього положення ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що він вину визнав, щиро кається, попросив вибачення у потерпілої, яка на даний час претензій до нього немає. Вказує, що він виріс сиротою, був позбавлений батьківського піклування і намагався вижити в цьому жорстокому світі, навіть шляхом вчинення правопорушень,, що його не виправдовує, однак просить дати можливість розпочати нове життя, гідне громадянина своєї країни та не призначати йому реальне покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України є вірною.

Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому судом апеляційної інстанції вирок районного суду в цій частині не перевіряється.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного покарання та необхідність його пом`якшення з застосуванням вимог ст.75 КК України не знайшли свого обґрунтованого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно приписів ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання, в тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, новий злочин вчинив через два місяці після відбуття строку покарання за попереднім вироком суду, за місцем відбування останнього покарання характеризувався негативно, за місцем проживання (протягом січня-березня 2021 року) посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , та призначення обвинуваченому покарання із звільненням його від відбування реального покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних та корисливих кримінальних правопорушень, за які відбував реальне покарання, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, після відбуття покарання за попереднім вироком суду, через два місяці вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, тому його виправлення можливе лише при призначенні покарання у виді реального позбавлення волі, яке, крім того, призначено судом першої інстанції в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в поданій апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

На думку колегії суддів всі дані про особу ОСОБА_7 та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання, і були враховані судом, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, як про це просить обвинувачений в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді