справа № 165/415/22
провадження №1-кс/165/171/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
01 квітня 2022 року м. Нововолинськ
встановив:
В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що 08.02.2022 близько 17 години 30 хвилин, неподалік с. Поромів, Володимир-Волинського району, Волинської області було зупинено транспортний засіб марки "Даф" д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого надав для перевірки товарно-транспортну накладну про перевезення паливно-мастильних матеріалів від 07.02.2022, з зазначеними даними, які ймовірно не відповідають дійсності та містять ознаки підробки.
Крім того, під час вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено факт незаконного транспортування з метою збуту підакцизних товарів, а саме дизельного палива.
З метою запобігання знищення предметів було вилучено:
транспортний засіб марки «DAF» FTXF 105.460 зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля та ключ запалювання, власником якого є гр. ОСОБА_6
цистерну марки «Trailor» моделі SYY 3CXAC331S д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ запалювання власником якого є гр. ОСОБА_6 , рідину з різким характерним запахом, ймовірно паливно-мастильні матеріали (дизельне паливо) об`ємом близько 12 000 літрів.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задоволити з підстав, наведених у ньому.
Слідчий клопотання підтримав та зазначив, що на даний час, вказане майно передане на відповідальне зберігання ТОВ «Март-Трейдінг». Пояснив, що у даному кримінальному провадженні підозра нікому не оголошена.
У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_5 просила у задоволені клопотання відмовити з підстав наведених у письмових поясненнях. Вказує, що прокурором не надано жодних доказів або обґрунтувань того, що пальне, на яке прокурор просить накласти арешт, є незаконно виготовленим пальним, а отже має ознаки речових доказів. Натомість, до матеріалів кримінального провадження додано документи, які свідчать про законність придбання ТзОВ «МАРТ ТРЕЙДІНГ» паливно-мастильних матеріалів та наявні сертифікати відповідності на зазначене пальне. Крім того, вважає, що клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль та цистерну, якою перевозились паливно мастильні матеріали, є безпідставним, оскільки такі належать фізичній особі, яка не має жодного стосунку до паливно-мастильних матеріалів, і ними лише проводилось їх транспортування. Також зазначає, що в матеріалах, доданих до клопотання, відсутні будь-які дані на підтвердження підробки товаротранспортної накладної, а з фабули клопотання та витягу з ЄРДР вбачається, що такий документ ймовірно не відповідає дійсності. По даний час жодній особі не оголошено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, в матеріалах клопотання відсутні дані, які б підтверджували наявність їх складу в діях будь-яких осіб. Також надала на підтвердження копії сертифікатів відповідності на паливо та наголосила, що перевірка легітимності торгових операцій з пальним та відповідність їх акцизним накладним, що надані її довірителями, відноситься до компетенції державної податкової служби.
Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , дослідивши матеріали додані до клопотання, приходить до такого висновку.
Так, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Як зазначено у ч.3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Положеннями ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.
Так, частиною 1 статті 204 КК України передбачена відповідальність за незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, тютюнових виробів або інших підакцизних товарів.
Разом з тим, жодних доказів або обґрунтувань того, що пальне, на яке прокурор просить накласти арешт, є незаконно виготовленим, а отже має ознаки речових доказів, органом досудового слідства не надано і в клопотанні не зазначено. Також до клопотання про арешт майна не долучено відповідних доказів, які б могли свідчити про незаконність походження тимчасово вилученого пального.
Натомість, представником власника майна надано копії сертифікатів відповідності на дизельне паливо, що спростовує доводи сторони обвинувачення про незаконне транспортування з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, власником яких є ТзОВ «МАРТ ТРЕЙДІНГ» (а.с.25).
ТОВ «ВП Полісся» за адресою: Житомирська область, Овруцький район, с.Велика Фосня, згідно акцизної накладної №14 від 08.02.2022 масою 15 074,15 кг. (18 209,89 літрів) зареєстровано в ЄРАН 08.02.2022 о 20.33 хв.
Прокурор в судовому засіданні на заперечення факту реалізації пального Товариству «ВП Полісся» надав відповідь директора вказаного підприємства від 21.02.2022 про те, що між ТОВ «ВП Полісся» та ТОВ «Март-Трейдінг» договори купівлі продажу паливно-мастильних матеріалів не укладались.
На думку слідчого судді, вказана інформація не підтверджує обставин, які підлягають доказуванню у провадженні за ч.1 ст.204 КК України, зокрема стосовно незаконного транспортування з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, тютюнових виробів або інших підакцизних товарів.
Слід зазначити, що при розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності, ЄСПЛ спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства. Щодо першого критерію, Суд залишає державі можливість самостійного оцінювання.
Як свідчить аналіз практики ЄСПЛ, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як стаття 1 Першого Протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.
При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.
Згідно з вимогами ст.171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Вказана норма також узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, за умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна: можливий розмір шкоди завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує мету накладення арешту, правову кваліфікацію правопорушення, внесеного до ЄРДР за ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 358 КК України, що передбачає незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, та підроблення або використання підробленого документа, наявність в матеріалах сертифікатів відповідності пального на підтвердження того, що пальне не має ознак неналежної якості, а також ту обставину, що повідомлення про підозру нікому не вручено, тобто на даний час підозрюваного не має, цивільний позов у даному кримінальному провадженні також ніким не заявлено.
Належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження матеріали клопотання не містять, що свідчить про відсутність правових підстав для накладенні арешту на майно.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки воно грунтується на припущеннях та не підтверджене належними і допустимими доказами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170,171,172,173 КПК України,
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_8