Справа № 369/3396/22
Провадження №1-кп/369/1630/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю потерпілої ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000170 від 21.02.2022, -
встановив:
02 травня 2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд призначити судовий розгляду на підставі обвинувального акта.

Обвинувачений та потерпіла підтримали думку прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Згідно з ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

В той же час даний обвинувальний акт вказаним вимогам не відповідає. Зокрема обвинувальний акт не містить підпису дізнавача, який його склав.

Як вбачається з обвинувального акту він складається з трьох аркушів. Перші два аркуші роздруковані на принтері, в той же час третій аркуш відрізняється від перших двох і виготовлений шляхом ксерокопіювання як тексту так і підпису дізнавача, який склав даний обвинувальний акт. Вказану ксерокопію і підписав прокурор та надав до суду. Оригінал третього аркушу обвинувального акту з оригінальним підписом дізнавача суду не надано та місце знаходження його не відомо. Аналогічним чином виготовлено і реєстр матеріалів досудового розслідування, який складається з двох аркушів, які різняться між собою, зокрема перший аркуш роздрукований на принтері, а другий виготовлений шляхом ксерокопіювання як тексту так і підпису дізнавача.

На думку суду, призначення до судового розгляду обвинувального акту, який фактично не підписаний дізнавачем, оскільки замість підпису дізнавача, який його склав, містить ксерокопію його підпису, є істотним порушенням вимог КПК України та може призвести в подальшому до скасування судового рішення за результатами розгляду даного кримінального провадження.

Крім того згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як передбачено п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" (Abramyan v. Russia) від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" N 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.99 у справі "ПелісьєтаСассі проти Франції", п. 52).

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" (Mattoccia v. Italy)від 25 липня 2000 року.

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 54, а також "Даллос проти Угорщини", п. 47).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Проте, направлений до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 вказаним вимогам не відповідає.

Так дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка). В той же час в викладі фактичних обставин кримінального проступку та формулюванні обвинувачення зазначено лише про виникнення умислу у ОСОБА_5 на вчинення крадіжки та подальшу реалізацію викраденого майна, проте в обвинувальному акті взагалі відсутня інформація про вчинення ОСОБА_5 крадіжки, що виключає можливість кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК України.

Відсутність в обвинувальному акті належно сформульованого обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 110, 290, 291, 293, 314, 369-372, 374, 395 КПК України, суд -

ухвалив:
Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000170 від 21.02.2022 повернути прокурору Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1