Справа № 369/7239/21
Провадження №1-кп/369/1017/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станишівка Житомирського району Житомирської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Макіївка Донецької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2019 за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Панфілов республіки Казахстан, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 ,у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні з ініціативи суду на обговорення поставлено питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , оскільки закінчується двомісячний термін застосування даного запобіжного заходу.
Прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що остання раніше судима в тому числі за вчинення аналогічних злочинів, може переховуватись від суду та впливати на свідків, тому прокурор вважає, що продовжують існувати на даний час ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_4 , обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проти доводів прокурора заперечили та просили змінити запобіжний захід на більш м`який.
Захисник ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_7 заперечували проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченій, просили змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_4 , мотивуючи тим, що прокурором не надано жодних доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що має гарантоване місце проживання в м. Києві та соціальні зв`язки, про що наявні відповідні документи в матеріалах справи, вказувала що має намір влаштуватися на роботу, у випадку застосування запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі. Зазначала, що має кошти в банку на депозитному рахунку, що також зможе використати для існування. Вказувала, що працювала до затримання без офіційного оформлення в АДРЕСА_5 в колцентрі оператором.
Відповідно до статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_7 обвинувачується, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та дійшов висновку, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст 177 КПК України, з урахуванням яких обвинуваченій ОСОБА_7 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, існують, а тому застосування запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_7 є необхідним. Проте продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде надмірним та таким, що суперечить вимогам ч. 3 ст 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), з огляду на тривалість кримінального провадження з 27.05.2021 року, а також введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року. Разом з тим, беручи до уваги, що деякі ризики можуть мати місце під час судового розгляду, суд дійшов висновку за необхідне обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який на даний час, є необхідним та достатнім запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої. При цьому суд дійшов висновку, що в матеріалах провадження не міститься виняткових даних, які б давали підстави для продовження застосування обвинуваченій ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того суд враховує надані пояснення ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_5 , які підтверджені оригіналом договору оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , що свідчить про наявність у неї гарантованого місця проживання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Lavents v. Latvia» п. 70).
Таким чином, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 194 КПК України, враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше судима, наявність постійного місця проживання, з урахуванням положень статей 177, 178, 199, 202 КПК України, ч.3 ст.5 Конвенції, а також конкретні обставини даного кримінального провадження, тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 є занадто суворим заходом для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Таким чином, суд вважає недоцільним продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає за необхідне змінити вказаний запобіжний захід, враховуючи обставини цього кримінального провадження, відносно ОСОБА_7 на міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, яка є достатньою, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 331 КПК України, суд,-

ухвалив:
Змінити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби строком на 60 днів, а саме до 31 липня 2022 року включно, заборонивши ОСОБА_7 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 з 20.30 год. до 07.00 год. ранку наступного дня.
Звільнити ОСОБА_7 , яка утримується в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», з-під варти з моменту отримання адміністрацією місця попереднього ув`язнення копії даної ухвали.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 строком до 31 липня 2022 року наступні обов`язки:
- прибувати до суду за кожним викликом та вимогою;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Виконання ухвали доручити Дніпровському управлінню поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (02100, м.Київ-100, вул. Червоноткацька, 2).
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали оголошено о 15 год. 00 хв. 06.06.2022

Суддя ОСОБА_1