Справа 754/7850/20 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1900/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19.03.2022 включно.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були наявні при застосуванні запобіжного заходу не зменшились, що указує на необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки. Зокрема, судом враховані тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , фактичні обставини їх вчинення, а також їх наслідки у виді смерті потерпілого.

В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги звернув увагу на формальний підхід суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу. Зокрема, апелянт вказав на те, що прокурором не було надано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу разом з матеріалами, якими він обґрунтовував його доводи. Натомість, вказане питання ініціював суд. Вказаний підхід суду, на переконання ОСОБА_6 порушив його право на захист, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. На думку обвинуваченого, констатовані судом ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є надуманими та не ґрунтуються на матеріалах провадження. За наведених обставин, просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі обвинуваченим не ставилось питання щодо розгляду апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження, колегія суддів, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів справи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддівзнаходить їх не обґрунтованими.
Доводи обвинуваченого про те, що судове засідання проведено з грубим порушенням права на захист є безпідставними, оскільки з оскаржуваної ухвали вбачається, що питання продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою вирішувалось судом першої інстанції за участі обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, ОСОБА_6 та його захисник мали можливість висловити свої доводи щодо відсутності підстав для продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі і в зв`язку з ненаданням прокурором відповідного письмового клопотання та не вручення його стороні захисту. Натомість, як вбачається зі змісту ухвали, в судовому засіданні обвинувачений та його захисник не посилались на порушення прав обвинуваченого саме у зв`язку з відсутність письмового клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині необхідності продовження тримання ОСОБА_6 під вартою апеляційна скарга обвинуваченого не містить.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, який би забезпечив належну поведінку останнього під час розгляду кримінального провадження.

Також колегія суддів звертає увагу на те, щострок дії ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року закінчився. Положеннями КПК України не передбачено можливості закриття провадження у справі чи залишення апеляційної скарги без розгляду у випадку закінчення дії оскаржуваного рішення. У зв`язку із цим колегія суддів позбавлена можливості ухвалити будь-яке рішення у цій справі окрім як залишити оскаржувану ухвалу без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для зміни чи скасування ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4