ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9009/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/225/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 02 серпня 2022 року у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Тернопільського апеляційного суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2022 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2022 р. задоволено клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 , під час досудового розслідування кримінального провадження №0000994 від 16 липня 2022 р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що тимчасово не працює, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 78000 грн., з покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення

Датою закінчення дії ухвали зазначено 13 вересня 2022 року.

Не погодившись з рішенням суду, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нове рішення, яким обрати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. В разі залишення ухвали слідчого судді в силі просить встановити мінімальний розмір застави.

Дану ухвалу слідчого судді вважає необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає до скасування.

Апелянт зазначає, що з позицією слідчого судді, викладеної в ухвалі, не погоджується, вважає, що ризики, які наведені в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді, такі, як посилання на санкцію кримінального правопорушення, за якою вручено підозру, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення є загальними, абстрактними та не підтверджені доказами.

Вказує, що ризик вчинення ОСОБА_7 іншого правопорушення жодним чином не обґрунтований, адже стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що підозрюваний готується вчинити інші злочини чи продовжувати вчиняти дане правопорушення.

Також необґрунтованим вважає ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та або суду з огляду на тяжкість злочину, який йому інкримінується, оскільки згідно повідомлення про підозру ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна. У випадку доведеності стороною обвинувачення його вини можливе призначення покарання у відповідності до ч. 3 ст. 68 КК України лише двох третин максимального строку, а не 8 років, як наведено у клопотанні слідчого.

Звертає увагу колегії суддів апеляційного суду, що сторона захисту не погоджується із твердженням щодо обґрунтованості підозри, оскільки в матеріалах розгляду клопотання відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_7 намагався чи вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а також відсутні належні докази обґрунтування вартості товарно-матеріальних цінностей викрадених речей.

У своїй апеляційній скарзі захисник зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, у даному кримінальному правопорушенні відсутні збитки, а отже, на переконання апелянта, обрання щодо його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є занадто суворим.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ні прокурором в судовому засіданні, ні слідчим у клопотанні не доведено наявності ризиків для обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , а взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Апелянт не погоджується з позицією слідчого судді щодо визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_7 , в сумі 78000 грн., даний розмір застави вважає занадто високим, оскільки матеріальне становище підозрюваного є скрутним, так як у останнього відсутнє нерухоме майно, дорогоцінні речі, які б дозволили йому внести такий розмір застави.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, зіславшись на доводи, викладені в ній, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

З огляду на ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000994 від 16 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

В подальшому Верховною Радою України 15.03.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2119-IX, яким затверджено Указ Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Також Верховною Радою України 21.04.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2212-IX, яким затверджено Указ Президента України№ 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, Верховною Радою України 22.05.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2263-IX, яким затверджено Указ Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Так, 16 липня 2022 року о 17 годині 30 хвилин у ОСОБА_7 , який перебував у приміщенні магазину «Продукти», що за адресою: вул. В. Чорновола, 17, в м. Тернопіль, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 16 липня 2022 року близько 17 годині 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «Продукти», що за адресою: вул. В. Чорновола, 17, в м. Тернопіль, діючи умисно, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, взяв із торгових стелажів, розміщених у торговельному залі вищевказаного магазину, товарно-матеріальні цінності, а саме: три консервовані банки сардин, торговельної марки «VENTSPIL», масою нетто 240 г., вартістю 58 гривень кожна, дві консервні банки сардин торговельної марки «IPF», масою нетто 230 г., вартістю 47 гривень 50 копійок кожна, дві консервні банки сардин торговельної марки «Вигода», масою нетто 230 г., вартістю 39 гривень кожна, та ковбасний виріб торговельної марки «М`ясовіта» ковбаса сирокопчена, масою нетто 0.284 г., вартістю 92 гривень 87 копійок, які сховав у кишеню верхнього одягу, в який був одягнений. Таким чином, заволодів вказаними товарно-матеріальними цінностями, які належать ФОП « ОСОБА_11 ».

Надалі ОСОБА_7 , намагаючись покинути приміщення магазину, пройшов повз касове відділення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не маючи наміру розрахуватись за товар, та направився до виходу із магазину.

Виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки при виході із вищезазначеного магазину з викраденими товарами був затриманий працівником магазину.

Таким чином, органом досудового розслідування встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

16 липня 2022 року о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_7 затримано в порядку, встановленому ст. 208 КПК України, як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

17 липня 2022 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

18 липня 2022 р. старший слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 за погодженям із прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_13 під час досудового розслідування кримінального провадження №0000994 від 16 липня 2022 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке слідчий суддя своєю ухвалою 18 липня 2022 р. задовольнив.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду (місця події) від 16 липня 2022 року; протоколом огляду (предметів) від 17 липня 2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 16.07.2022 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 17 липня 2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 17 липня 2022 року; протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 18 липня 2022 року; протоколом огляду предмету (відеозапису) від 18 липня 2022 року.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Феррарі-Браво проти Італії» - заява №9627/81 від 14 березня 1984 року, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

При цьому колегія суддів зазначає, що на даній стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Окрім наявної обґрунтованої підозри слідчий суддя правильно врахував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доведені прокурором в судовому засіданні, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого чи свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Надаючи оцінку можливості підозрюваному ОСОБА_7 переховуватися від слідства та суду, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_7 розуміє, що у разі доведення його вини йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 5 років, а тому є достатньо підстав вважати, що підозрюваний з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за яке визначено покарання у вигляді позбавлення волі, на строк більше 5 років. Згідно із ст. 12 КК України він є тяжким.

Крім цього, у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бекчієв проти Молдови від 04.10.2005 зазначено, що ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Також в оскаржуваній ухвалі слідчого судді зазначено, що існування ризику продовження злочинної діяльності ОСОБА_7 підтверджується тим, що він не має джерела доходів, ніде не працює та не навчається. Враховано те, що підозрюваний ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить виписка із медичної картки амбулаторного хворого №150, та те, що відносно ОСОБА_7 лише в червні 2022 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скеровано два обвинувальні акти за вчинення тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, до ОСОБА_7 у вищезазначених кримінальних провадженнях застосовувались запобіжні заходи як у вигляді особистого зобов`язання, так і домашнього арешту проте жоден із них не здатний забезпечити його належну процесуальну поведінку, так і найважливіше - позбавити можливості вчиняти нові злочини.

Таким чином, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов вірного висновку про існування даного ризику, та того, що ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти нові умисні злочини з корисливих мотивів.

Колегія суддів вважає, що доведеним є і ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, який полягає у процедурі отримання свідчень від осіб, які є потерпілими, свідками, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тому, враховуючи вищезазначене, твердження апеляційної скарги захисника підозрюваного, що слідчим не доведено, а слідчим суддею не обґрунтовано наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, є безпідставними.

Слідчий суддя вважав, що дані ризики є досить вірогідними та доведеними стороною обвинувачення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Слідчий суддя також врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , особу підозрюваного ОСОБА_7 , сімейний стан та соціальні зв`язки підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує особі у випадку визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, того, що проведені не усі необхідні слідчі (розшукові) дії в межах даного кримінального провадження, та вказав, що зазначені обставини не здатні нівелювати встановлених ризиків та не дають можливості стверджувати слідчому судді, що належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 здатен забезпечити запобіжний захід, відмінний від тримання під вартою, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину, майновий стан і відсутність офіційного місця роботи, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів при апеляційному розгляді також враховує рекомендації, надані Верховним Судом у листі від 03 березня 2022 р. №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», в яких йдеться про те, що запровадження воєнного стану та збройної агресії щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, яка попередньо була висловлена і Радою суддів України в рекомендаціях щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 р.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому колегія суддів наголошує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування по даній конкретній справі з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, - підстав для застосування до ОСОБА_7 іншого, не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Посилання апелянта на відсутність спричиненої реальної шкоди не може бути безумовною підставою для застосування щодо підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, оскільки не спростовують наявність ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов вірного висновку щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави в сумі 78000 грн., яка достатньою мірою, у разі внесення застави, гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у таких межах, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання колегії суддів, саме такий розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України для даного виду кримінального правопорушення, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків та помірним для нього, враховуючи особу порушника та обставини вчиненого ним злочину.

Відповідно до практики ЄСПЛ особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Матеріали провадження не містять даних, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 182 - 184, 193, 194, 309, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2022 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 78000 грн., з покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
_______________ _________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3