ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1232/22 Справа № 932/2632/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000368 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 про накладення арешту на майно.
Накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ, модель «211340», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , а також 3 предмети, схожих на відмички, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу № НОМЕР_2 та ключі від автомобіля ВАЗ «211340», р.н. НОМЕР_1 , заборонивши відчуження, розпорядження та користування цим майном. Автомобіль є речовим доказом, тому не підлягає передачі у розпорядження ЗСУ або територіальної оборони.
Слідчий суддя зазначив, що до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся слідчий СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , із клопотанням про арешт майна, а саме транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 211340, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , а також 3 предмети, схожих на відмички, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу № НОМЕР_2 та ключі від автомобіля.
Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000368 від 21.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.05.2022 року до ЧЧ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області надійшла заява від ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що 18.05.2022 року приблизно о 14 год. 05 хв. невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, таємно шляхом підбору ключа, проникла в приміщення гаражу № НОМЕР_3 , звідки викрала майно, чим спричинила матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України може бути причетний ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_11 пояснив, що в нього є гараж у ГК «Автолюбітель-12» № НОМЕР_3 , який розташований за адресою: м. Дніпро, пров. Джинчарадзе, 14, в якому знаходиться його електросамокат марки «Like Bike» моделі «Solo» чорного кольору, який він придбав за 19 999 гривень в магазині «Цитрус» для пересування на ньому по місту. Потім зачинив двері зазначеного гаражу та прокрутив ключ 2 рази, перевірив, що двері зачинені та пішов додому. Вищевказаний електросамокат він поставив до гаражу 17.05.2022 року та більше на ньому не їздив. 19.05.2022 року приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_11 прийшов до вищезазначеного гаражу, вставив ключ до замку та прокрутивши один раз двері відчинилися, що його насторожило, адже він зачиняв двері та прокрутив ключ два рази. Після того як ОСОБА_11 зайшов до зазначеного гаражу, виявив відсутність його електросамокату марки «Like Bike» моделі «Solo» чорного кольору, який він залишив в зазначеному гаражі ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обстановка в гаражі була не порушена, вхідні двері та замки були без пошкоджень.На запитання слідчого чи має хтось доступ до зазначеного гаражу, потерпілий ОСОБА_11 відповів, що крім нього ніхто не має доступу до зазначеного гаражу.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що 19.05.2022 року приблизно о 16 год. 10 хв. він дізнався від свого друга ОСОБА_11 , що у нього з гаражу № НОМЕР_3 , який знаходиться за адресою: м. Дніпро, пров. Джинчарадзе, 14, шляхом підбору ключа викрали електросамокат. Після цього вони пішли до голови гаражного кооперативу «Автолюбітель-12» та подивилися відеозапис з камер відеоспостереження та побачили на відеозаписі як до вищевказаного гаражу під`їхав транспортний засіб марки «ВАЗ 211340» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з даного автомобіля вийшов раніше невідомий їм чоловік, відкрив шляхом підбору ключа двері гаражу, виніс звідти електросамокат, поклав у зазначений автомобіль та поїхав у невідомому їм напрямку.
Слідчий суддя вважав, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Встановлено, що вилучений транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 211340, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , а також 3 предмети, схожих на відмички, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу № НОМЕР_2 та ключі від автомобіля відповідають критеріям, переліченим у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами, можуть містити на собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, тому приходжу до висновку про накладення арешту на це майна.
Слідчий суддя зазначив, що вилучене майно має суттєве значення для досудового розслідування, тому його доцільно зберігати в первинному стані, а власник чи володілець цього майна може знищити, змінити пошкодити чи приховати це майно, тобто фактично знищити ці докази. Відтак, з метою збереження цих доказів та досягнення завдань кримінального провадження, слід накласти арешт на це майно, встановивши заборону користування.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу слідчого судді скасувати.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою.
На думку апелянта, належний ОСОБА_8 автомобіль, не підпадав під критерій речового доказу, слідчим не обґрунтовано та слідчим суддею не встановлено до якої категорії доказів відносяться вилучені речі та документи та з якою саме метою вилучені.
Вказує, що відсутня жодна інформація про повідомлення будь-якій особі підозри у кримінальному провадженні.
Апелянт зазначив, що вилучення автомобілю у ОСОБА_8 призведе до значного обмеження останньої, яка є матір`ю, сама виховує дитину, автомобіль необхідний їй для того, щоб возити дитину до школи, медичних закладів, за необхідності.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно із ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Положенням ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Оскаржене рішення слідчого судді постановлено 31 травня 2022 року, за відсутності третьої особи, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, та її представника, в той час як адвокат ОСОБА_7 наголошує на отриманні ним копії ухвали 01 серпня 2022 року, що не спростовується доказами наявними в матеріалах провадження. Разом з цим, апеляційну скаргу до поштового відділення подано 04.08.2022.
За таких обставин, апеляційний суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали поважними, та такими, що є підставою для поновлення пропущеного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначеним вимогам ухвала слідчого судді про накладення арешту не відповідає.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Такі відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, а отже відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя зобов`язаний врахувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя суду першої інстанції обмежився лише формальними висновками про відповідність майна, щодо якого вирішувалося питання про арешт, критеріям ст. 98 КПК України, та не дослідив і не надав будь-якої оцінки решті обставин, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України підлягають обов`язковому з`ясуванню та врахуванню при вирішенні питання про арешт майна у кримінальному провадженні, зокрема наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КК України, обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для інших осіб.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
З наданих матеріалів вбачається, що СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000368 від 21.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.
13 травня 2022 року слідчий СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про арешт майна речових доказів у кримінальному провадженні № 0000368 від 21.05.2022, а саме на транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ, модель «211340», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , а також 3 предмети, схожих на відмички, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу № НОМЕР_2 та ключі від автомобіля ВАЗ «211340», р.н. НОМЕР_1 , заборонивши відчуження, розпорядження та користування цим майном.
В обґрунтування своїх вимог слідчий зазначив, що вказаний автомобіль та речі є речовим доказом та є підстави вважати, що вказаний автомобіль може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та може бути використаний як доказ факту чи обставин вчиненого злочину.
Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на автомобіль в порушення вимог ст. ст. 132, 170 КПК України не надав належної правової оцінки клопотанню у контексті відповідності його вимогам процесуального закону.
Так, слідчим у клопотанні лише формально зазначено, що вказаний автомобіль є речовим доказом і є підстави вважати, що він може служити доказом вини причетних до вчинення кримінального правопорушення, при цьому будь-якого обґрунтування відповідності його вимогам ст. 98 КПК України, а саме того, що він був знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або як матеріальний об`єкт може бути доказом фактів чи обставин, що встановлюються у межах кримінального провадження, не наведено, як не додано до клопотання і будь-яких належних доказів таких обставин.
Звертає на себе увагу, що до клопотання прокурора додано документи, які на його думку, обґрунтовують останнє, саме: витяг з ЄРДР від 21.05.2022 року відповідно до якого 20.05.2022 до ЧЧ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заяви від ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про те, що 18.05.2022 приблизно о 14 год. 05 хв., невстановлена особа знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, таємно шляхом підбору ключа, проникла до приміщення гаражу № НОМЕР_3 , звідки викрала майно, чим спричинила матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється (а.с.3); протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.05.2022 (а.с.4-5); постанова про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні (а.с.6); постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному в провадженні (а.с.7); протокол огляду від 21.05.2022 року, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості, що розташована за адресою АДРЕСА_4 , а саме біля ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. За вищевказаною адресою на паркувальному майданчику біля відділку поліції знаходиться транспортний засіб марки ВАЗ моделі 211340 сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , яка на праві користування належить ОСОБА_12 , який надав дозвіл на огляд транспортного засобу. Відкривши вказаний транспортний засіб спереду, біля переднього пасажирського сидіння, у присутності понятих було виявлено три предмети схожі на інструменти, за допомогою яких відмикають замок замість ключів. Вказані предмети вилучено до паперового конверту. Також між сидіннями у присутності понятих було виявлено предмет, схожий на ключ для викручування гайок (а.с. 9-10); протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 (а.с.16-17); протокол допиту свідка ОСОБА_15 , відповідно до якого, останній дізнався від свого знайомого, що в нього з гаражу викрали самокат. Вказав, що разом з ОСОБА_11 звернувся до голови ГК, та дивились відео з камер нагляду, з яких вбачалось, що біля гаражу перебував автомобіль ВАЗ 2113, після чого поїхав у невідомому напрямку (а.с. 20-21); протокол огляду оптичного диску (а.с. 23-24) та інші документи.
В результаті обшуку з вищезазначеного транспортного засобу вилучено наступні речі: 3 предмети схожі на відмички за допомогою яких відмикають замок замість ключа, ключ для відкручування гайок та поміщено до паперового конверту; ключі від зазначеного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , які поміщені до спец. пакету № SUD2086852, та транспортний засіб марки «ВАЗ 211340» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який було поміщено на автомобільну стоянку ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області за адресою: м. Дніпро, пр. Пилипа Орлика, 3.
Постановою від 23.05.2022 року старшим слідчим СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровської області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 постановлено визнати речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000368 від 20.05.2022 року речі, які були вилучені в ході огляду автомобіля марки «ВАЗ 211340» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , котрий знаходився за адресою: АДРЕСА_4 .
Також, до клопотання слідчим було долучено заяву про вчинення кримінального правопорушення, протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 , однак клопотання не містить посилань на розмір спричиненої кримінальним правопорушення шкоди та відомостей про те, що у даному кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов. Крім того, до клопотання про арешт майна не додано оцінку суми збитку, завданих злочином, у зв`язку із чим судом першої інстанції накладено арешт на транспортний засіб, без урахування співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до клопотання слідчого про арешт майна, в ході досудового розслідування встановлено, що невстановлена слідством особа, шляхом підбору ключа, проникла в приміщення гаражу № НОМЕР_3 звідки викрала майно, чим спричинила матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється.
В наданих матеріалах відсутнє будь-яке підтвердження обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а зі змісту клопотання слідчого та доданих до нього документів не вбачається за можливе встановити, яка шкода була заподіяна внаслідок злочинних дій. Також неможливо встановити, яким чином цей злочин пов`язаний із належними ОСОБА_11 майном та майном, на яке накладено арешт. Фактично клопотання слідчого складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування, та посилання на положення 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень матеріального і процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження і без підтвердження необхідності накладення арешту.
Колегія суддів звертає увагу на те, що клопотання слідчого було розглянуте слідчим суддею в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України - без повідомлення інших осіб, при цьому щодо цього рішення не наведено будь-якого обґрунтування і зі змісту ухвали не вбачається за можливе встановити, в чому полягає виключність даного випадку і чим викликана необхідність в обмеженні змагальності сторін і права вказаних осіб на доступ до правосуддя, які згідно ст. 7 КПК України є загальними засадами кримінального провадження. У зв`язку з необґрунтованим прийняттям такого процесуального рішення, слідчим суддею не було досліджено доводи, наведені апелянтом суду апеляційної інстанції, що містять істотні для справи відомості, що у свою чергу потягло істотну неповноту судового розгляду.
Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль ВАЗ 211340 слідчий суддя обмежився загальними висновками про те, що з метою проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування з додержанням вимог кримінального процесуального кодексу України, забезпечення кримінального провадження, та є необхідність в арешті вищевказаного майна з подальшою забороною його відчуження, розпорядження та користування, а також - забороні вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно вказаного майна.
При цьому слідчим суддею не було враховано те, що жодній з осіб протягом досудового розслідування не здійснене повідомлення про підозру, що свідчить про відсутність у розпорядженні сторони обвинувачення достатніх доказів для їх підозри, а отже і достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що тягнуть істотне обмеження прав та інтересів осіб.
З наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що підозра у вчиненні розслідуваних кримінальних правопорушень не має достатнього підтвердження наданими матеріалами, втім слідчий суддя суду першої інстанції залишив це поза увагою та всупереч вимогам ч. 3 ст. 132 КПК України не надав оцінки вказаним обставинам при вирішенні питання про арешт майна.
Також не можна погодитись із висновком слідчого судді про відповідність майна, на яке пропонувалося накласти арешт, критеріям ст. 98 КПК України щодо речового доказу.
Так, у цій частині оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ч. 4 ст. 370 КПК України щодо вмотивованості з огляду на те, що відносно даного висновку слідчим суддею не наведено будь-якого обґрунтування, а зі змісту даної ухвали не вбачається за можливе встановити, яким саме критеріям щодо речового доказу відповідає вказане майно.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З клопотання слідчого неможливо встановити, чому вищезгаданий автомобіль є предметом кримінального правопорушення, а прокурором крім посилання на постанову про визнання речовим доказом не наведено змістовного обґрунтування того, в результаті яких конкретних протиправних дій вказаний автомобіль міг бути одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або доходами від нього, яким чином автомобіль як матеріальний об`єкт слугує доказом вчиненого кримінального правопорушення, які сліди кримінального правопорушення вона на собі зберіг, яким чином незастосування його арешту потягне неможливість використання його як доказу у кримінальному провадженні.
Таким чином, клопотання слідчого не містить належного обґрунтування відповідності майна, на яке пропонується накласти арешт, ознакам речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, до нього не додані копії відповідних процесуальних документів та інших матеріалів, що підтверджують ці обставину, і якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання у цій частині, що прямо передбачено положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України.
Зі змісту клопотання слідує, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами цього кримінального провадження, крім того, не вказано які відомості може містити вказане майно і яким чином воно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а придбання такого майна в результаті отриманого доходу від злочинної діяльності слідчим та прокурором не доведено.
Слідчий суддя не дав належної правової оцінки доводам слідчого щодо об`єктивності накладення арешту саме на вилучене майно, не звернув увагу на відсутність доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на майно.
Не було слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна враховано і те, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів не вбачається достатніх підстав що обґрунтовували б достатньою мірою необхідність накладення арешту на відповідне майно.
Слідчий суддя не звернув увагу на викладені обставини та постановив ухвалу, яка не відповідає нормам права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості, не обґрунтував висновку про наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна і необґрунтована, із постановленням у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ч. 3 ст. 407 КПК України, нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого належить відмовити як у безпідставному.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 412, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року, задовольнити та поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - скасувати.
Постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0000368 від 21.05.2022 року про арешт майна, а саме транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ, модель «211340», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , а також 3 предмети, схожих на відмички, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу № НОМЕР_2 та ключі від автомобіля ВАЗ «211340», р.н. НОМЕР_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4