Справа № 369/7562/22
Провадження №1-кс/369/1319/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваної ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001959 від 18.09.2021, за ознаками злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , -
ВСТАНОВИВ:
До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001959 від 18.09.2021, за ознаками злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4

Свої вимоги мотивує тим, що Слідчим відділом Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза №0001959 від 18.09.2021 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1КК України.
ОСОБА_4 підозрюється у тому, що 18 вересня 2021 року,приблизно о 06 годині 15 хвилин,вона, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), де вказано: «2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», керувала технічно справним автомобілем марки «NISSAN NOTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в межах Бучанського району Київської області рухалася автодорогою М-07 «Київ - Ковель» зі сторони міста Ковеля в напрямку міста Києва. Рухаючись у вказаному напрямку, на 63 км автодороги М-07 «Київ - Ковель», що поблизу села Загальці Бучанського району Київської області, водій ОСОБА_4 перед зміною напрямку свого руху та початком обгону попутного транспортного засобу не переконалася у безпечності свого маневру для інших учасників дорожнього руху, зокрема не переконалась, що смуга зустрічного руху, на яку вона буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, діючи в порушення вимог п.п. 10.1 та 14.2 «в» ПДР України, де вказано: «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»; «14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані», проявляючи злочинну самовпевненість, розпочала обгін попутного транспортного засобу та виїхала у смугу зустрічного руху, де здійснила зіткнення із автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався зі сторони міста Києва разом із пасажирами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «DAEWOOLANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: уламкового перелому лівої великогомілкової кістки в проксимальній третині, переломів 2, 4-6 ребер праворуч, перелому нижньої стінки лівої орбіти, перелому латеральної стінки грабчатої кістки, перелому кісток носу зліва, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння (перелом стінки грабчатої кістки).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «DAEWOOLANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої плечової кістки в середній третині зі зміщенням, компресійного перелому тіл 2-4 поперекових хребців, поперечних відростків 1-3 хребців праворуч, суставного відростка 12-го грудного хребця праворуч, перелому 12-го ребра праворуч, а також струсу головного мозку, забою грудної клітки та осадженої рани обличчя, які в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «DAEWOOLANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому дна лівої вертлюгової западини, центрального вивиху голівки лівого стегна, а також струсу головного мозку та різані рани лобної ділянки голови, які в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1 та 14.2 «в» Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме спричинення потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Слідчим за погодженням із прокурором ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Київ, українка, громадянка України, маюча професійно-технічну освіту, офіційно не працююча, раніше не судима,зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця ДТП від 18.09.2021та схемою, ілюстративною таблицею до нього;протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ;висновками судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-21/45371-ІТ від 08.12.2021, № СЕ-19/111-21/45381-ІТ від 12.11.2021, № СЕ-19/111-21/45384-ІТ від 11.11.2021, № СЕ-19/111-21/51250-ІТ від 10.12.2021; висновками судово-медичної експертизи № 239/Е, № 240/Е, № 28/Е;висновком судової токсикологічної експертизи № 522 від 23.09.2021; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваної ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження в розумні строки, виникла необхідність у застосуванні щодо підозрюваної ОСОБА_4 такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою з метою забезпечення виконання перед органом досудового розслідування та судом покладених на ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують що підозрюваний може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на потерпілих;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що остання, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинене кримінальне правопорушення,який за ступенем тяжкості є тяжким злочином, та покарання за який становить від 3 до 8 років позбавлення волі,буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявок до органу досудового розслідування, суду та як наслідок затягування досудового розслідування та прийняття рішення у розумні строки.

Оцінюючи ризик переховування підозрюваного з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити наступне:

?підозрювана здійснює виїзди за кордон на невизначений термін;

?підозрювана притягується до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Крім цього, підозрювана може вчинити дії, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки їй відомі їх анкетні дані, їх місця проживання і роботи, які можуть піддатися незаконному впливу з боку підозрюваної, що в подальшому призведе до спотворення їх показів, які вони даватимуть під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема здійсненню досудового розслідування у розумні строки шляхом неявки до органу досудового розслідування для участі у слідчих та процесуальних діях.

Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду; перешкоджати здійсненню досудового розслідування у розумні строки.

Застосування іншого більш, більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179, 180, 181, 182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти дії, які можуть зашкодити кримінальному провадженню.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив суд задовольнити його.
Підозрювана та захисник проти вимог клопотання заперечували, просили суд відмовити в задоволенні клопотання та обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваної виняткового запобіжного заходу.

Оцінюючи зібрані у справі докази, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи підозрюваної, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що запобіжний захід на застосуванні якого наполягає сторона обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має постійне місце реєстрації та проживання, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваної та тяжкості пред`явленої їй підозри, може забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 107, 176, 177, 178, 179, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотанні слідчого СВ Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001959 від 18.09.2021, за ознаками злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.
Застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Київ, українки, громадянки України, маючої середньо-спеціальну освіту, офіційно не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- з`являтися за першим викликом до слідчого, прокурора, суду ;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;
- не спілкуватися із свідками даного кримінального провадження;
Контроль за виконанням ухвали покласти на Бучанський РУП ГУНП в Київській області
Строк дії ухвали до 17 жовтня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали суду проголошено 23 серпня 2022 року о 16 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1