УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2022 року
м. Київ
справа № 712/8507/20
провадження № 51-1885ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2022 року та Черкаського апеляційного суду

від 23 травня 2022 року,
встановив:
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2022 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності,

а кримінальне провадження № 0003125 від 17 серпня 2020 року закрито. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи на суму 1307,6 грн.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 травня 2022 року вказане судове рішення залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаних судових рішень в касаційному порядку лише в частині вирішення питання

про стягнення процесуальних витрат. Вважає, що суд першої інстанції

не ухвалював обвинувального вироку щодо неї, а закрив кримінальне провадження у зв`язку із звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а тому був не вправі стягувати з неї процесуальні витрати за проведення судової експертизи, на що апеляційний суд

не звернув уваги.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити,

виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Питання щодо правильності застосування до ОСОБА_4 положень інституту звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України,

у касаційній скарзі не порушується.
Натомість ОСОБА_4 стверджує, що КПК України передбачено стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого лише у випадку ухвалення обвинувального вироку щодо нього. На її думку, покладення судових витрат

на осіб, звільнених від кримінальної відповідальності, суперечить положенням ч. 2 ст. 124 КПК України.
Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, в провадженні районного суду перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні

№ 0003125 від 17 серпня 2020 щодо ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України.
За результатами розгляду клопотання захисника ОСОБА_5 ухвалою суду

від 29 березня 2022 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вказаним вище обвинуваченням на підставі ст. 49 КК України

у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження, оскільки інкриміноване їй кримінальне правопорушення, яке є нетяжким злочином, вона вчинила 16 лютого 2019 року і станом на 29 березня 2022 року минуло три роки давності, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. У судовому засіданні обвинувачена не заперечувала проти вказаного клопотання свого захисника.
При цьому суд, керуючись ст. 124 КПК України, постановив стягнути

з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення судової експертизи у сумі 1 307, 60 грн.
Оскаржуваною ухвалою апеляційного суду ухвалу місцевого суду залишено

без змін.
Апеляційний суд, стверджуючи про правильність рішення суду першої інстанції

в частині вирішення стягнення процесуальних витрат, вказавши на те,

що кримінальне провадження № 0003125 закрито з нереабілітуючих обставин на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності, дійшов вірного висновку щодо відсутності передбачених ст. 124 КПК України підстав для компенсації процесуальних витрат за проведення експертизи за рахунок держави.
Так, статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав

для закриття кримінального провадження, які поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. До реабілітуючих належать такі: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення;

не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими, в тому числі звільнення від кримінальної відповідальності і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого

від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і

до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує

у вироку суду або ухвалою.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Процесуальні витрати виникають та пов`язані із здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.
Як зазначено вище, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закрито

на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.
Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають,

що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі закрити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження

у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані

з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.
Таку правову позицію відображено колегіями суддів Першої та Третьої судових палат ККС у постановах від 07 жовтня 2021 року у справі № 584/800/20 (провадження №51-1800км21), від 29 вересня 2021 року у справі № 342/1560/20 (провадження №51-2331км21), в яких також вказано про те, що закриття кримінального провадження щодо особи на нереабілітуючих підставах і застосування до неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.
З огляду на наведене, доводи ОСОБА_4 з приводу відсутності підстав

для сплати нею процесуальних витрат є необґрунтованими, на що слушно вказав і суд апеляційної інстанції.
Крім того, апеляційний суд вірно зазначив і про те, що не ґрунтуються на законі та не узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду посилання

ОСОБА_4 на те, що Главою 8 КПК України передбачено стягнення

з обвинуваченого процесуальних витрат лише у випадку ухвалення обвинувального вироку.
Так, у судовому рішенні від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи

від кримінальної відповідальності.
Таким чином, очевидно, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд має вирішити питання й розподілу процесуальних витрат.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам

ст. 419 КПК України.
Оскільки зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів убачається,

що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження

за її касаційною скаргою на ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси

від 29 березня 2022 року та Черкаського апеляційного суду від 23 травня 2022 року щодо неї.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3