УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2022 Справа №607/6980/22

Номер провадження: 1-кс/607/2214/2022
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного, адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області підполковника юстиції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 від 23 червня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 2583 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И В :
Старший слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області підполковник юстиції ОСОБА_5 за погодженням із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження № 0000014 від 23 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 Кримінального кодексу України (далі КК України), із клопотанням про обрання запобіжного заходу тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтоване тим, що з весни 2014 року, точної дати органом досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_6 , як радикально налаштованої проти дій органів державної влади України особи, виник злочинний умисел вступити до складу терористичної організації «Донецька народна республіка» (далі «ДНР») і взяти участь у її діяльності.

При цьому останньому було відомо, що «ДНР» є стійкою організацією, яка безперервно функціонує з квітня 2014 року, з чіткою ієрархією та структурою, що складається з політичного і силового блоків, з розподілом ролей та функцій між її учасниками, встановленими правилами поведінки, обов`язковими для усіх учасників під час підготовки і вчинення терористичних актів, а також, що вона здійснює терористичну діяльність на території України з відому та за вказівкою її керівників, тобто, що вказана організація у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638IV є терористичною.

Так, на учасників політичного блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладалися наступні обов`язки:

створення так званих органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності;

видача нормативноправових актів від імені нелегітимних органів державної влади «ДНР»;

організація та проведення незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР»;

проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно настроєних до їх діяльності, а також її розподілу;

налагодження взаємодії з іншою терористичною організацією «Луганська народна республіка» та її лідерами з метою координації дій, направлених на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;

налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;

забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

У свою чергу, на учасників силового блоку покладалися такі обов`язки:

організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції (з квітня 2018 року операції об`єднаних сил);

з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «ДНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;

вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та керівництво їхніми діями;

захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області;

скоєння терактів та диверсій на території України;

захоплення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки, транспортних засобів та будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, операції об`єднаних сил та забезпечення власної злочинної діяльності;

викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні;

силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;

вчинення дій, направлених на унеможливлення проведення виборів Президента України на території Донецької області;

організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ДНР» або за її участі знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ЛНР» та «ДНР» терористичними організаціями.

Зокрема, у зверненні Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державоюагресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 за № 129VIII, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів державчленів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14.01.2015 №106VIII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 №1597VII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 №337VIII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 №1596VII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 №145VIIІ.

Радою національної безпеки і оборони України 13.04.2014 прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014, відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 №33/6/а, районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей.

Указом Президента України № 116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», на виконання вимог Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», антитерористичну операцію переформатовано в операцію об`єднаних сил.

Також ОСОБА_6 був проінформований, що учасники силового блоку «ДНР» на території Донецької області вчиняють акти тероризму, а саме: застосовують зброю, здійснюють вибухи, вбивства, захоплюють адміністративні будівлі, заручників, перешкоджають виконанню свого обов`язку співробітникам правоохоронних органів та Збройних Сил України, знищують військову техніку, чинять інші дії, які створюють небезпеку для життя і здоров`я людей, заподіюють значну майнову шкоду, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та для впливу на прийняття рішень, вчинення дій органами державної влади і місцевого самоврядування, привернення уваги громадськості до політичних та інших поглядів терористів, що полягають в не сприйнятті державної влади України.

Весною 2014 року ОСОБА_6 , з метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи в м. Краматорськ Донецької області, вступив до складу підрозділу силового блоку терористичної організації «ДНР» терористичну групу « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вказана терористична група діяла на території Донецької області та брала активну участь у збройному протистоянні українським військовослужбовцям в ході проведення антитерористичної операції. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена терористичної групи «Народне ополчення Донбасу», ОСОБА_6 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаній терористичній організації та виконанні її цілей і завдань.

При цьому ОСОБА_6 усвідомлював, що основною метою діяльності терористичної організації «ДНР» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом ведення бойових дій проти Збройних Сил України та правоохоронних органів, які діють в рамках проведення операції об`єднаннях сил, і створення незаконного державного утворення «ДНР» в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2, 73 Конституції України.

Надалі, з 2015 року терористична група « ІНФОРМАЦІЯ_2 » реформована як «1й Армійський Корпус» до складу підрозділу силового блоку якого входила « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в/ч НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 .

В подальшому, у період з лютого 2015 року до листопада 2016 року та з вересня 2017 року до осені 2018 року, ОСОБА_6 займав посади: снайпера та командира 4 роти 2 мотострілецького батальйону, у званні старшого лейтенанта гвардії «1 АК НМ ДНР». При цьому ОСОБА_6 обрав собі позивні « ОСОБА_7 » і « ОСОБА_8 ». Також, його було забезпечено форменим одягом з відповідними знаками розрізнення та символікою, вогнепальною зброєю, засобами зв`язку та військовою технікою.

У відповідності до своїх посадових обов`язків, займаючи посаду снайпера на нього покладались наступні обов`язки: зайняття позиції та ведення вогню по військовослужбовцях підрозділів Збройних Сил України, вогнева підтримка піхоти високоточним вогнем на великі дистанції по вогневих позиціях ЗСУ, забезпечення захисту флангів, прикриття вогнем підрозділів «ДНР», участь в контратаках, знищення найбільш важливих цілей, що перешкоджають просуванню особового складу «ДНР».

Виконуючи обов`язки командира 4 роти 2 мотострілецького батальйону у званні старшого лейтенанта гвардії «1 АК НМ ДНР», ОСОБА_6 відповідав за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особового складу, успішне виконання батальйоном бойових завдань, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, моральнопсихологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу, внутрішній порядок, стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів, а також керував діями підпорядкованих йому учасників терористичної організації «ДНР».

Так, у період з лютого 2015 року до листопада 2016 року та з вересня 2017 року до осені 2018 року ОСОБА_6 , втілюючи свій злочинний задум та переслідуючи мету збройного протистояння підрозділам Збройних Сил України, брав участь у веденні бойових дій проти військовослужбовців ЗСУ, на боці терористичної організації «ДНР», умисно виконував злочинні завдання вказаної терористичної організації, здійснював спостереження за полем бою, виявляв і оцінював цілі, знищував найбільш важливі з них, використовував захисні і маскувальні властивості місцевості та місцевих предметів з метою зайняття вигідної вогневої позиції для ураження противника.

Крім того, діючи в інтересах терористичної організації «ДНР», з метою отримання даних щодо дислокації, чисельності, тактики та методів ведення дій українських військових та співробітників правоохоронних органів, направлених на звільнення окупованих територій Донецької області, проводив розвідувальні заходи та здійснював спостереження за переміщенням українських військовослужбовців.

Також ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, у вищевказаний період, з метою виконання злочинних завдань вищевказаної терористичної організації, керував підлеглими йому військовослужбовцями «ДНР» для протидії ЗСУ, підтримував їх моральний і психологічний стан, організовував та безпосередньо керував бойовою підготовкою, здійснював контроль за її ходом, з метою забезпечення підтримання військової дисципліни у вищевказаному підрозділі, організовував проведення перевірок вчинених терористами порушень громадського порядку, а також для досягнення мети терористичної організації здійснював вербування та організовував вступ в очолюваний ним батальйон молодих бійців та новобранців. З метою отримання і закріплення військових навичок та створення умов, для належного функціонування очолюваного ним підрозділу, організовував військові навчання із стрільбами для підлеглих йому терористів і заохочував кращих.

Окрім цього, ОСОБА_6 перебуваючи на навчальному полігоні, який знаходиться поблизу смт. Тельманове (Бойківське) Кальміуського району Донецької області, з метою підвищення рівня бойової підготовки особового складу терористичної організації «ДНР», проводив навчання для молодих бійців та новобранців з рукопашного бою, правил поводження із різного виду зброї, як холодною так і вогнепальною.

Отже, ОСОБА_6 умисно, з весни 2014 року, будучи в підрозділі силового блоку терористичної організації «ДНР» терористичній групі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а в подальшому, у період з лютого 2015 року до листопада 2016 року та з вересня 2017 року до осені 2018 року, перебуваючи на посадах снайпера та командира 4 роти 2 мотострілецького батальйону у званні старшого лейтенанта гвардії «1 АК НМ ДНР» терористичної групи «1 Окремої Слов`янської Мотострілкової бригади 1 Армійського корпусу Донецької народної республіки», в/ч НОМЕР_1 , брав участь у злочинній діяльності терористичної організації «ДНР» на тимчасово окупованій території Донецької області.

21 лютого 2022 року у порядку ст. ст. 111, 135, 278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України.

Підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України слідчий обґрунтовує зібраними у провадженні доказами: протоколом від 20 грудня 2021 року допиту свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що ОСОБА_6 у 2017 році брав участь у діяльності терористичної організації «ДНР» у складі т.зв. «1ї окремої Слов`янської мотострілкової бригади 1го армійського корпусу ДНР» перебуваючи на посадах снайпера та командира роти; протоколом від 20 грудня 2021 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколом від 21 грудня 2021 року допиту свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що ОСОБА_6 з 2014 року брав участь в діяльності терористичної організації «ДНР»; протоколом від 21 грудня 2021 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколом від 21 грудня 2021 року допиту свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що бачив ОСОБА_6 одітого у військову форму з шевронами терористичної організації «ДНР»; протоколом від 21 грудня 2021 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколом від 23 грудня 2021 року допиту свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що у 2014 році бачив ОСОБА_6 , який був одягнутий у військову форму з шевронами терористичної організації «ДНР»; протоколом від 23 грудня 2021 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколом від 23 грудня 2021 року допиту свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що ОСОБА_6 брав участь у діяльності терористичної організації «ДНР» на посадах снайпера та командира «4 роти 2 мотострілецького батальйону 1 АК НМ ДНР»; протоколом від 23 грудня 2021 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_6 як учасника терористичної організації «ДНР»; протоколами від 12 жовтня 2021 року огляду мережі Інтернет за результатами яких виявлені відомості щодо участі ОСОБА_6 до діяльності терористичної організації «ДНР»; іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

01 березня 2022 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук. Здійснення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 доручено співробітникам ВКР Управління СБУ в Тернопільській області.

На даний час, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області та території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладених обставин, жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи складну суспільнополітичну ситуацію в Україні на даний час, за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на оборону та деокупацію окремих територій України, небезпека вчинення підозрюваним вищезазначених дій носить підвищений характер, а відтак такі обставини вимагають більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що також узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини.

З огляду на вказане та те, що підозрюваний ОСОБА_6 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування та перебуваючи на волі може вчинити спробу незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також враховуючи відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів, у ньому наведених та просив його задовольнити.
Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 заперечила з огляду на недоведеність ризиків.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
У відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державоюагресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.
Як вбачається з матеріалів клопотання, підозрюваного ОСОБА_6 01 березня 2022 року оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук, останній переховується від органів досудового розслідування та суду, знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області та території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а тому слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності останнього.
Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, слідчий суддя враховує наступне.
Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як вбачається із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будьяку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан (ч. 1 ст. 178 КПК України).
При цьому згідно з ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державоюагресором та/або оголошений у міжнародний розшук. У випадку, якщо слідчий суддя прийме рішення про тримання під вартою особи, оголошеної в міжнародний розшук, після затримання такої особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного має розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Отже, у разі оголошення особи у міжнародний розшук, КПК України встановлює процедуру, за якою спочатку може бути розглянуте за відсутності підозрюваного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порядку передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, і рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, за своєю правовою природою є дозволом на затримання останнього з метою приводу, що передбачено ч. 3 ст. 187 КПК України, і відрізняється від останнього тільки тим, що підозрюваний знаходиться за межами України. Оскільки до підозрюваного не застосовується запобіжний захід, він не може утримуватися під вартою. Після затримання підозрюваного (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) слідчий суддя розглядає за його участю клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Використані формулювання свідчать про те, що в умовах переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та оголошення у зв`язку з цим його у міжнародний розшук, КПК України розрізняє процедури обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від процедури застосування такого обраного запобіжного заходу.
Також, судом при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, передбачений в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Питання про більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного стає предметом дослідження при застосуванні запобіжного заходу після його затримання і доставлення до слідчого судді.
Отже, при вирішенні питання про обрання щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчому судді належить дослідити такі обставини: чи повідомлено особі про підозру у встановленому законом порядку; чи наявна обґрунтована підозра; чи наявні ризики кримінального провадження; чи виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державоюагресором та/або оголошений у міжнародний розшук.
Слідчим суддею встановлено, що слідчою групою в складі слідчих слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 від 23 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України.
21 лютого 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України, тобто участі у терористичній організації.
За приписами ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).
Частина 3 ст. 111, ч. 1 ст. 135 КПК України визначають, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Зі змісту ч. 8 ст. 135 КПК України вбачається, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державоюагресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора. Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора. У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).
У зв`язку із перебуванням ОСОБА_6 на території Російської Федерації або на тимчасово окупованих територіях, та неможливістю вручення повідомлення про підозру особисто у день його складення орган досудового розслідування вжив заходів із вручення його у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
Згідно матеріалів кримінального провадження, доданих до клопотання вбачається, що повістки про виклик та повідомлення про підозру було опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що орган досудового розслідування належним чином вжив заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України, ОСОБА_6 повідомлення про підозру, останній набув у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваного, а тому щодо нього може вирішуватися питання про обрання запобіжного заходу.
На думку слідчого судді, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення підтверджують долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме: протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 20 грудня 2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 20 грудня 2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 21 грудня 2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 21 грудня 2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 21 грудня 2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 від 21 грудня 2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 23 грудня 2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 від 23 грудня 2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 23 грудня 2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 від 23 грудня 2021 року; протокол огляду протоколу огляду матеріалів за результатами проведення оперативнотехнічних заходів від 25 травня 2022 року; протокол огляду матеріалів за результатами проведення оперативнотехнічних заходів від 08 квітня 2021 року; протокол огляду мережі Інтернет від 12 жовтня 2021 року.

З огляду на вищенаведене, а також беручи до уваги повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України, слідчий суддя дійшов висновку, що наявна підозра у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення є обґрунтованою.
За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Так, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення, що такий ризик, має місце у даному випадку та усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину і розмір покарання, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;
2) знищити, сховати або спотворити будьяку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зважаючи на те, що ОСОБА_6 брав участь у діяльності терористичної організації «ДНР», у нього можуть зберігатися об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження;
3) незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів. При оцінці вказаного ризику слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків, експертів, спеціалістів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, експертів, спеціалістів та дослідження їх судом;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 не має місця проживання, соціальних зв`язків для існування на не окупованій території України. Таким чином, надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вищевказаного кримінального правопорушення дають підстави вважати, що підозрюваний, розуміючи невідворотність покарання, намагатиметься у будьякий спосіб уникнути відповідальності та може вчинити інші або продовжити вчинення кримінальних правопорушень.
Відтак слідчий суддя дійшов до висновку, що слідчим доведено, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Щодо оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук, слідчий суддя зазначає.
У розумінні ч. 6 ст. 193 КПК України, підозрюваним, якого оголошено у міжнародний розшук слід вважати виключно особу, яка перебуває у міжнародному розшуку, що повинно підтверджуватися відповідною інформацією.
Чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особу оголошено в будьякому з видів розшуку (державному, міждержавному, міжнародному).
Статтею 6 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року, у редакції від 21 січня 2006 року, визначено, що договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, серед іншого, зокрема складання і пересилання документів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, а також шляхом вручення документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місце знаходження підозрюваного не відоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.
Частиною 2 ст. 281 КПК України встановлено, що про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що до оголошення підозрюваного в розшук слідчим отримано дані, що ОСОБА_6 перебуває на території Російської Федерації чи на тимчасово окупованих територіях, однак його точне місце перебування на даний час невідоме. Також були здійснені неодноразові виклики ОСОБА_6 у слідчий відділ УСБУ у Тернопільській області для допиту останнього в якості підозрюваного та проведення за його участі слідчих дій.
Постановою слідчого слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області підполковника юстиції ОСОБА_14 від 01 березня 2022 року оголошено регіональний, державний (міждержавний), міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_6 та внесено відомості про оголошення розшуку підозрюваного до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини; жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений; жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу; щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 6 статті 193 КПК України встановлено особливий порядок обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо осіб, оголошених у міжнародний розшук. Специфікою є те, що таке рішення слідчий суддя, суд приймає за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, а запобіжний захід лише обирається, а не застосовується. У зазначеній нормі КПК законодавець прямо передбачив, що у випадку оголошення особи у міжнародний розшук слідчий, прокурор (процесуальний керівник) звертається до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а не про його застосування.
Слідчий суддя вважає, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні прокурора, є достатньо обґрунтованими, також прокурор в повному обсязі довів, що обмеження права підозрюваного на свободу є виправданим.
На переконання слідчого судді, такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою з наведених підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких кримінальних правопорушень.
Даних, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_6 під вартою не здобуто.
За встановлених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтоване і доведене, а обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному випадку відповідатиме обставинам вчиненого кримінального правопорушення і на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує таке втручання у право підозрюваного на особисту свободу та недоторканість.
Частиною 6 ст. 193 КПК України передбачено, що у випадку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання такого запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, після затримання цієї особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
На підставі ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.
Також при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державоюагресором, розмір застави не визначається (ч. 4 ст. 183 КПК України).
Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 206, 369372, 532 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області підполковника юстиції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу нагляді за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 від 23 червня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити.
У порядку ч. 6 ст. 193 Кримінального процесуального кодексу України обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Роз`яснити, що згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали буде складено та проголошено 10 червня 2022 року о 15 год. 15 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області ОСОБА_1