Справа № 463/4199/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/131/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Також ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Зараховано у час відбуття покарання строк тримання обвинуваченого під вартою згідно з ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2019 року.
Вирішено питання з речовими доказами та накладеним на майно арештом.
Запобіжний захід обвинуваченому тримання під вартою залишено в силі.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 22.06.2018 близько 14-30 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись вільним доступом та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на АДРЕСА_2 , що на території Комунального закладу Львівської обласної ради Львівська обласна клінічна лікарня , скориставшись відсутністю вхідних дверей зайшов у складське приміщення, та звідки таємно викрав одну частину металевих воріт зеленого кольору розміром 2 погонних метри вартістю 607,52 грн. та які знаходиться на балансі Комунального закладу Львівської обласної ради Львівська обласна клінічна лікарня , після чого з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми діями ОСОБА_6 завдав Комунальному закладу Львівської обласної ради Львівська обласна клінічна лікарня , представником якої є ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на суму 607 гривень 52 копійки.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 в невстановлений досудовим та судовим слідством час в період з 28.03.2019 року по 03.04.2019 року маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення проник на охоронювану територію ПП «ВІР-Західбуд», перелізши через металеву огорожу, що за адресою: АДРЕСА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав із першого поверху нежитлового приміщення, що перебуває у приватній власності ПП «ВІР-Західбуд» 7 будівельних монтажних стійок «РЕР» 20-350 арт.№403059, вартістю 6435гривень 45 копійок.

Своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ПП «ВІР-Західбуд» майнову шкоду на загальну суму 6435 гривень 45 копійок.

Таким чином ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, з проникненням у приміщення, тобто у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 22.07.2018 року, близько 02-00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проходячи по вул. Бацманюка у м. Львові, побачив навпроти будинку під номером 92, автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, підійшовши до нього, цеглою розбив скло правої задньої дверки та дотягнувшись, викрав з багажного відділення набір інструментів - чемодан з ключами, вартістю 2000 гривень та шланг (рукав Ф13) вартістю 1897 гривень 60 копійок, які належать ОСОБА_10 . Після чого, з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Такими своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3897 гривень 60 копійок.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , 25.07.2018 року о 03 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проходячи по вул. Некрасова в м. Львові, побачив навпроти будинку під номером 53-55 автомобіль марки «Деу Матіз», д.н.з НОМЕР_2 , червоного кольору, підійшовши до нього, цеглою розбив скло правої задньої дверки та викрав з заднього сидіння два дитячі автомобільні крісла, а саме: дитяче крісло марки «Maxy Cozy» сірого кольору із синіми та білими вставками, вартістю 1500 гривень та марки «Enzo carera» вартістю 1200 гривень, які належать ОСОБА_11 . Після чого, з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2700 гривень.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_6 30.07.2018 близько 02 год. 30 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проходячи по вулиці Личаківська у м . Львові, побачив навпроти будинку під номером 112, автомобіль марки «Шкода Фабія», д.н.з. НОМЕР_3 , синього кольору, підійшов до нього та цеглою розбив скло правої задньої дверки та викрав із заднього сидіння дитяче крісло марки «nania» чорного кольору з червоними вставками, вартістю 1300 гривень, яке належить ОСОБА_12 , після чого з викраденим залишив місце вчинення злочину.

Своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 1300 гривень.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

ОСОБА_6 також обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що 11 лютого 2019 року приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), перебуваючи на перехресті вулиць Личаківська - Чехова у м. Львові, неподалік зупинки громадського транспорту Військовий госпіталь , маючи спільний умисел на заволодіння чужим майном, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_13 з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), який виразився у тому, що ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа у зазначений час та у зазначеному місці, діючи за попередньою змовою з корисливих мотивів з метою безпідставного власного збагачення, попередньо розподіливши між собою ролі, підійшли до потерпілого ОСОБА_13 , після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, раптово та несподівано для потерпілого нанесла йому удар рукою, затиснутою в кулаком, в ділянку носа та перенісся, та ще один удар в область правого підребер`я, внаслідок чого останній впав на спину на асфальтне покриття, вдарившись при цьому головою, та втратив свідомість, отримавши легкі тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці спинки носа, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження. В цей момент ОСОБА_6 з метою реалізації спільного злочинного умислу, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_13 , вийняв із правої верхньої зовнішньої кишені куртки потерпілого, грошові кошти в сумі 17300,00 наступними купюрами: 7000,00 гривень купюрами номіналом по 500,00 гривень, 10000,00 гривень купюрами номіналом по 200,00 гривень та 300,00 гривень купюрами номіналом по 100,00 гривень. ОСОБА_13 , отямившись та зрозумівши, що ОСОБА_6 викрав у нього гроші, намагався схопити його своєю правою рукою за його ліву руку. У цей момент ОСОБА_6 , продемонстрував ОСОБА_13 , що все ще лежав на землі, предмет, схожий на кухонний ніж, який тримав в правій руці у вертикальному положенні лезом догори та який заздалегідь підготував для вчинення злочину, та висловив погрози щодо можливого застосування даного предмету, тим самим вчинивши психічне насильство щодо останнього, а невстановлена досудовим розслідуванням особа в цей момент слідкувала, щоб їх дії були непомітними для будь-кого, з метою надання ОСОБА_6 можливості викрасти гроші ОСОБА_13 . Потерпілий, усвідомлюючи, що, якщо він буде протидіяти злочинцям, або не виконає їх вимог, то ця погроза буде реалізована, і остерігаючись за своє життя та здоров`я, сприйнявши погрози за реальні, не чинив опору злочинцям та відпустив руку ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, утримуючи вищевказані викрадені грошові кошти, місце вчинення кримінального правопорушення покинули, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 17300,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується органом досудового розслідування у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Окрім цього,11.02.2019 приблизно о 23 год. 50 хв. ОСОБА_6 , знаходячись на перехресті вулиць Дороша-Зелена у м. Львові, побачив ОСОБА_13 , який йшов по вулиці, тримаючи у правій руці свій мобільний телефон. У цей момент у ОСОБА_6 виник прямий умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_13 (грабіж). З метою реалізації свого умислу ОСОБА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів з метою власного безпідставного збагачення, підбіг до потерпілого та вихопив з його руки мобільний телефон марки «Nokia» моделі 222 (ІМЕІ: НОМЕР_4 ) чорного кольору вартістю 1230,00 гривень, що був без чохла, і в якому була вставлена SIM-картка мобільного оператора «Київстар» із абонентським № НОМЕР_5 вартістю 50,00 гривень, на рахунку якої коштів не було. Після цього ОСОБА_6 , утримуючи вищевказаний викрадений мобільний телефон, місце вчинення кримінального правопорушення покинув.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Nokia» моделі 222 (ІМЕІ: НОМЕР_4 ) чорного кольору, який він відкрито викрав у ОСОБА_13 , здав під заставу у відділення ПТ «ЕВ.РО. ЛОМБАРД «ЕВ.РО. ФІНАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ» ), , що на вул.Зеленій, 115 у м. Львові, на документи, що посвідчують особу ОСОБА_6 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 1280,00 гривні.

Таким чином, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, - відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року змінити, а саме вважати ОСОБА_6 виправданим за ч.2 ст.185 КК України, а саме за епізодом обвинувачення у викраденні набору інструментів чемодану з ключами вартістю 2000 гривень та повітряного шлангу (рукав Ф-13) вартістю 1897 гривень 60 копійок, які належать ОСОБА_10 ; виключити з вироку покликання на наявність у ОСОБА_6 непогашеної судимості та вважати такого несудимим; змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а саме застосувати частину статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення в частині засудження ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України (епізод викрадення 7 будівельних монтажних стійок «РЕР 20-350», арт.№403059, вартістю 6435 гривень 45 копійок) на ч.2 ст.185 КК України, виключивши з вироку посилання на таку кваліфікуючу ознаку «як проникнення у приміщення»; пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, у решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат обвинуваченого покликається на те, що жоден із свідків не бачили як саме викрадалися будівельні стійки ОСОБА_6 з будівництва на АДРЕСА_3 , і відповідно не підтвердили суду спосіб вчинення ним кримінального правопорушення. При цьому, жоден із охоронців, які охороняли будівельний об`єкт на АДРЕСА_3 у період часу з 28.03.2019 по 03.04.2019, не були під час досудового розслідування встановлені та допитані. Також матеріали кримінального провадження не містять жодних відеозаписів із камер спостереження на будівництві, які б могли підтвердити спосіб вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення.
На переконання апелянта, судом першої інстанції всупереч вимог кримінального процесуального закону не взято до уваги покази ОСОБА_6 , посилаючись на те, що обставини, які повідомив ОСОБА_6 , були спростовані показаннями свідків та протоколом огляду місця події. Водночас, жоден із свідків не був прямим очевидцем викрадення ОСОБА_6 будівельних стійок із території будівництва на АДРЕСА_3 , а лише зі спливом одного тижня після викрадення випадково спостерігали те, як ОСОБА_6 , будучи неподалік місця свого проживання на АДРЕСА_4 грузив 7 будівельних стійок у автомобіль таксі, а огляд місця події проводився працівниками поліції 23 квітня 2019 року, майже через місяць після події злочину. Окрім цього, жодного доказу того, що ОСОБА_6 дійсно переліз через металеву огорожу території матеріали справи не містять.
Також захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі звертає увагу на невідповідність висновків мотивувальної та резолютивної частин вироку, адже в мотивувальній частині вироку вказано про те, що не знайшли свого підтвердження факт викрадення в громадянина ОСОБА_10 набору інструментів та повітряного шлангу, оскільки таке не підтверджено належними та допустимими доказами, натомість резолютивна частина вироку не містить відомостей про виправдання ОСОБА_6 за цим епізодом ч.2 ст.185 КК України.
Окрім цього, на переконання адвоката ОСОБА_7 , судом першої інстанції помилково вказано на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, оскільки строк давності виконання вироку Личаківського районного суду м.Львова від 24 листопада 2017 року, за яким ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.309 КК України до штрафу 850 гривень, минув 22.06.2020 року, а отже судимість в останнього на даний час є погашеною і такий є несудимий.

Як зазначає у своїй апеляційній скарзі адвокат, призначене ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю не відповідає кримінальному правопорушенню та особі обвинуваченого, адже судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_6 є несудимим, має постійне місце проживання у м.Львові, має матір пенсійного віку, яка була допитана в ході судового розгляду, позитивну характеристику за місцем проживання, не перебуває на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційні вимоги підтримав частково, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку № 5 від 26 вересня 1990 року, суди націлюються на те, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу, вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист, і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

Таким чином, у мотивувальній частині вироку необхідно чітко викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, навести докази, на яких ґрунтуються висновки суду щодо цього обвинувачення, тощо.

В порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, суд при формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 виклав його таким чином, що обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, встановлені органом слідства згідно з обвинувальним актом, а не судом, як вимагає процесуальний закон, тобто суд першої інстанції не виклав формулювання обвинувачення за епізодом від 22 червня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України, та за ч.3 ст.185 КК України, які визнав доведеними, а лише навів обставини кримінальних правопорушень, у вчинені яких ОСОБА_6 обвинувачується органом досудового розслідування.

Окрім цього, як слідує з обвинувального акта, ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що 22 липня 2018 року, близько 02-00 год., він, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проходячи по вул. Бацманюка у м. Львові, побачив навпроти будинку під номером 92, автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, підійшовши до нього, цеглою розбив скло правої задньої дверки та дотягнувшись, викрав з багажного відділення набір інструментів чемодан з ключами, вартістю 2000 гривень та шланг (рукав Ф13) вартістю 1897 гривень 60 копійок, які належать ОСОБА_10 . Після чого, з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Такими своїми діями ОСОБА_14 завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3897 гривень 60 копійок.

У мотивувальній частині вироку Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року зазначено, що факт викрадення ОСОБА_14 у ОСОБА_10 набору інструментів та повітряного шлангу свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшов, оскільки наведене не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.

Втім, усупереч викладеним вимогам, резолютивна частина оскарженого вироку не містить відомостей про виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 22 липня 2018 року.

За таких обставин, вирок суду не може залишатися в силі, підлягає скасуванню з призначенням по кримінальному провадженню нового судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки вирок скасовується з наведених підстав, а провадження направляється на новий розгляд, тому доводи апеляційної скарги, зокрема в частині правильності кваліфікації діянь обвинуваченого, оцінки інших фактичних обставин кримінального провадження, характеризуючих особу даних та невідповідності призначеного покарання колегією суддів по суті не вирішуються.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване й належним чином умотивоване рішення.

Ураховуючи обставини кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів, з урахуванням всіх ризиків, вважає за необхідне продовжити останньому міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання, але не більше, ніж на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 186 КК України у Личаківському районному суді м. Львова.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити обвинуваченому ОСОБА_6 до проведення підготовчого судового засідання, але не пізніше, ніж на 60 днів.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4