Дата документу 14.09.2022 Справа № 334/2889/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/2889/22 Слідчий суддя Фетісов М.В.
Провадж. №11-сс/807/506/22 Доповідач 2 інст. Тютюник М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Тютюник М.С.,

суддів Рассуждая В.Я., Гончара О.С.,

при секретарі Матвійчук Г.А.,

за участю:

прокурора Гриценко Л.І.,

захисника-адвоката Кадуліної І.С.,

розглянула 14 вересня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_1 адвоката Кадуліної І.С. на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який не перебуває у шлюбі, на утриманні дітей не має, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.345 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, 30.07.2022 слідчому судді надійшло клопотання слідчого Клименка С.С., погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області Гриценко Л.І., у кримінальному провадженні, внесеному 28.07.2022 до ЄРДР за № 0001246 за частиною четвертою статті 186, частиною другою статті 345 КК України, в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.07.2022 приблизно о 16.30 годині ОСОБА_1 , знаходячись на ділянці місцевості біля «Каширського кільця» неподалік районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровського району, навпроти буд. № 84 по вул. Айвазовского у м. Запоріжжі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом ривку відкрито заволодів сумкою потерпілої ОСОБА_2 вартістю 150 гривень, в якій знаходилось наступне майно, що на праві в власності належить останній, а саме: мобільний телефон «Samsung» вартістю 400 гривень, сонцезахисні окуляри чорного кольору вартістю 250 гривень. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, утримуючи при собі майно потерпілої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зник з місця вчиненого кримінального правопорушення та розпорядився вищевказаним майном на в власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на загальну сумі 800 гривень.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , будучи співробітником Національної поліції, перебуваючи на посаді поліцейського водія сектору логістики Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області відповідно до наказу № 300 від 12.04.2022, під час виконання складених на нього обов`язків, згідно з наказом № 43 від 17.05.2022 «Про залучення особового складу відділів та відділень поліції Запорізького РУН ГУНИ в Запорізькій області до патрулювання на території обслуговування у період правового режиму воєнного стану» та дорученням № 33 від 20.04.2022 ГУНП в Запорізькій області «Про залучення поліцейських ГУНП в Запорізькій області для проведення превентивних заходів забезпечення публічної безпеки та порядку на території міста Запоріжжя», пройшовши 28.07.2022 цільовий інструктаж відповідно до журналу розстановки нарядів поліцейських, маючи при собі табельну вогнепальну зброю, службове посвідчення та спеціальний жетон № 0091729, будучи в однострої, був залучений до несення служби у складі автопатруля за маршрутом руху № 5, 6, а саме Осипенківський район, вул. Сергія Синенка - вул. Пісчана, вул. Істоміна - вул. Доватора, вул. Грушевського - вул. Братська - Дніпровське шосе на службовому автомобілі Ланос д.н. НОМЕР_1 , разом зі слідчим СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 . У зазначений день приблизно о 19.10 годині ОСОБА_1 , будучи затриманим у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, перебуваючи разом із поліцейським ОСОБА_3 в приміщенні кабінету лікаря - нарколога ОСОБА_5 у КПП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 6, після відмови затриманого від проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у медичному закладі, на вимогу поліцейського ОСОБА_3 покинути кабінет вказаного закладу у його супроводі, став поводити себе агресивно по відношенню до останнього та, не реагуючи на законні вимоги поліцейського, наніс останньому не менше двох ударів правою рукою в область обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя праворуч, гематоми вилочної ділянки голови.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2022 року задоволено клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Клименка С.С. про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.345 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в межах строку досудового розслідування, тобто до 26.09.2022 року.

Встановлено ОСОБА_1 застава в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99240 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_1 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати за викликом слідчого, прокурора із встановленою періодичністю; не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі 99240 гривень, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 вказаних кримінальних правопорушень, та слідчим доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Кадуліна І.С., вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_1 неофіційно працює, має постійне місто проживання, страждає на ряд хвороб, зі слів матері страждає на психічну хворобу, на теперішній час очікуються відповіді на запити щодо стану його психічного здоров`я.

Проте, слідчий суддя належним чином не перевірив клопотання слідчого про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та не звернув уваги на недотримання ініціатором клопотання вимог ст.ст.132, 184 КПК України щодо обов`язку доведення доводів клопотання шляхом подачі певних доказів. Протягом розгляду клопотання не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зокрема, у вигляді домашнього арешту.

Також зазначає, що 01.08.2022 року нею була подана апеляційна скарга через систему Електронний суд, однак відбувся збій у роботі системи та її скарга не була зареєстрована. 09.08.2022 року вона дізналась про відсутність скарги в системі та 11.08.2022 року подала скаргу знову, а тому вважає строк на оскарження ухвали слідчого судді пропущеним з поважних причин.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_1 запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягала на її задоволенні.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, відомості стосовно особистості підозрюваного, обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя при розгляді відповідного клопотання, заслухавши сторони кримінального провадження, вірно врахував наявність пред`явленої ОСОБА_1 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів. При цьому слідчий суддя зазначив, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, прокурором та слідчим не доведена, оскільки до клопотання не додані докази спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді забою м`яких тканин обличчя праворуч, гематоми вилочної ділянки голови, що є ознакою об`єктивної сторони вказаного злочину.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_1 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що для запобігання вказаним ризикам застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, без альтернативи призначення іншого виду покарання, а також дані про особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан та стан здоров`я, обставини вчинення кримінального правопорушення.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судова колегія приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вдатися до здійснення дій, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_1 переховуватись від органів досудового розслідування або суду, суд бере до уваги серйозність висунутої останньому підозри за вчинення тяжкого злочину, дані про його особу, який не має міцних соціальних зв`язків, не працює, не має постійного джерела доходу, не має на утриманні дітей, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується, що свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Наведені обставини дають можливість припускати, що підозрюваний ОСОБА_1 в очікуванні покарання дійсно може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на потерпілого, свідків чи інших учасників, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від зазначених осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого, свідків чи інших учасників існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом. Таким чином, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України також знайшов своє підтвердження, з урахування того, що ОСОБА_1 можуть бути відомі місця проживання потерпілої та свідків, а тому останній зможе незаконно впливати на потерпілу та свідків шляхом вмов, залякування тощо з метою уникнення від покарання за вчинене, які не були допитані судом.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника стосовно необґрунтованості певних ризиків, передбачених ст.177 КК України не знайшли свого підтвердження і під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Окремо слід зауважити на застосуванні у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України по відношенню до ОСОБА_1 внаслідок визначення розміру застави, альтернативного запобіжного заходу, якій діятиме у разі внесення встановленої суми застави.

Визначений слідчим суддею розмір застави, який передбачено ч.5 ст.182 КПК України, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_1 обов`язків, передбачених КПК України, та свідчить про розв`язання слідчим суддею питання щодо альтернативного запобіжного заходу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведені аргументовані підстави на спростування висновків та рішення слідчого судді, а тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими відповідно до обставин, встановлених слідчим суддею.

На даній початковій стадії досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_1 під вартою слід визнати ефективним превентивним заходом задля досягнення дієвості кримінального провадження.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на наявність ряду захворювань у підозрюваного, як на підставу неможливості перебування під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів, які б підтвердили, що підозрюваний через наявність хвороб не може триматися під вартою, апеляційному суду не було надано.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, що обумовлює відхилення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_1 - адвоката Кадуліної І.С. залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

М.С. Тютюник В.Я. Рассуждай О.С. Гончар