ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1601/6722/2012 Номер провадження 11/814/5/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.10.2021 яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Коростень Житомирської області, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, інваліда ІІІ-ї групи, проживаючого фактично, АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину , передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,-

за участю: прокурорів ОСОБА_8 ( в реж. відеоконференції), ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ( в реж. відеоконференції),

підсудного ОСОБА_7 ( в реж. відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.10.2021 ОСОБА_7 визнано невинним і по суду виправдано у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 відмовлено.
Приймаючи таке рішення суд вказав , що факти, встановлені під час дослідження матеріалів кримінальної справи, на переконання суду, вказують на відсутність наявності прямих доказів, причетності ОСОБА_7 до злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 18 листопада 2006 року, близько 02 год. 00 хв., він, повторно, маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та нанесенням тілесних ушкоджень, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись на площадці першого поверху під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_2 , раптово напав на ОСОБА_11 , нанісши удар рукою в область її голови, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді:
-черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеню тяжкості, лінійного перелому тім`яної кістки справа через скроневу кістку справа з переходом на основу черепа в ділянці середньої черепної ямки справа, з правобічною пірамідною недостатністю, підапоневротичної гематоми правої лобно-скроневої ділянки, з розвитком правобічної вушної ліквореї, двосторонньої вушної кровотечі, гострого гнійного післятравматичного отиту, правобічної змішаної приглухуватості; рани верхньої губи зліва, гематоми м`яких тканин, субкон`юнктивального крововиливу правого ока, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 156 від 30.01.2007 року кваліфікуються тільки у своїй сукупності як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
Від отриманого удару ОСОБА_11 впала та втратила свідомість. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_11 , заволодів її майном, а саме:
-ланцюжком, виготовленим із золота вагою 10 грам вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 1500 гривень; каблучкою, виготовленою із золота вагою 5 грам, із діамантом вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 11000 гривень; каблучкою, виготовленою із срібла вагою 4 грам вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 300 гривень; сумкою шкіряною, вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 300 грн., мобільним телефоном «Motorola» моделі V3i, вартістю для потерпілої згідно її показань 1236 гривень, з урахуванням зносу згідно товарознавчої експертизи № 199 від 25.05.2007 року на загальну суму 950 гривень: карткою підключення до оператора мобільного зв`язку «ЦМС», вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 80 гривень; гаманцем: шкіряним , вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 250 гривень; грошима у сумі 700 грн., барсеткою шкіряною, вартістю для потерпілої згідно її показань на загальну суму 500 грн., спричинивши потерпілій матеріальну шкоди на загальну суму 15866 грн., з урахуванням проведеної товарознавчої експертизи № 199 від 25.05.2007 року на загальну суму 15580 грн.
Після чого, ОСОБА_7 із майном потерпілої ОСОБА_11 із місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.10.2021 , яким виправдано підсудного ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 4 ст. 187 КК України скасувати з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушень при проведенні судового слідства, що вказують на його однобічність та неповноту які потягли за собою істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.
Направити кримінальну справу №123315005 на новий судовий розгляд.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим , що ухвалою Полтавського апеляційного суду 28.01.2020 скасовано постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.06.2019, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд.
При винесенні ухвали про скасування постанови суду першої інстанції Полтавським апеляційним судом констатовано, що суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів для всебічного, повного та об`єктивного розгляду кримінальної справи, а саме не усунув суперечності, які виникли під час судового слідства та постановив передчасне рішення, чим допустив істотне порушення вимог КПК України (в редакції 1960 року).
Судом апеляційної інстанції в ухвалі зазначено шляхи усунення протиріч та розбіжностей вказаних у ухвалі Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.06.2019 про повернення справи прокурору для організації додаткового розслідування.
Однак, при розгляді кримінальної справи Автозаводським районним судом за головуванням судді ОСОБА_1 фактично не було виконано вказівки суду апеляційної інстанції викладені при винесенні ухвали про скасування постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.06.2019.
Сторона обвинувачення не погоджується з викладеними судом твердженнями, зважаючи на те, що номер мобільного ідентифікатора засобу стільникового зв`язку (ІМЕІ) є унікальним і фактично цілісно пов`язаним з самим апаратом, вказані протиріччя щодо кольору вилученого мобільного телефону можливо було усунути виконанням дій, передбачених ст.ст.311-312 КПК України, шляхом допиту під час судового засідання експерта, призначення та проведення судових експертиз у кримінальній справі, оскільки відповідно до протоколу впізнання речей, оціненого судом, потерпіла ОСОБА_11 упізнала належний їй телефон заме за кодом ІМЕІ та серійним номером тобто за унікальними ознаками, що важко піддаються зміні.
Під час нового судового розгляду судом не було вжито заходів направлених на усунення вказаних протиріч, в той самий час суд взагалі не надав оцінку розбіжностям у номерах ІМЕІ зазначених у протоколі пред`явлення предметів для впізнання від 07.06.2007 та в зошиті - журналі реєстрації купівлі-продажу мобільних телефонів кіоску для продажу мобільних телефонів на Молодіжному в м. Кременчуці.
Позиція учасників судового розгляду в апеляційному суді
Прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав.
Підсудний та його захисник в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги.
Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінальної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст.365 КПК України в ред. 1960 року, вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

За змістом ст.ст. 323, 327 КПК України в ред. 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних приписів КПК в ред. 1960 року дотримався.

Натомість , доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає непереконливими.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, за змістом яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Отже , обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Виправдовуючи обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд вказав, що його вина не доведена на підставі доказів, що були досліджені в судовому засіданні.
Аналізуючи докази, які були надані прокурором на обґрунтування висунутого звинувачення, суд зокрема послався на показання свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що в 2006 році придбав в кіоску для продажу мобільних телефонів на сел.. Молодіжному в м. Кременчуці у ОСОБА_7 мобільний телефон «Моторола», зробивши запис в зошиті журналі реєстрації купівлі-продажу мобільних телефонів, де записав паспортні дані ОСОБА_7 , звіривши паспорт. Пізніше мобільний телефон був проданий, але кому не пам`ятає. Бувши викликаним до УМВС України в Полтавській області, він надав працівникам міліції ксерокопію аркушу з журналу реєстрації купівлі-продажу мобільних телефонів. Вищевказаний журнал знаходився у власника ОСОБА_13 і де наданий час перебуває цей журнал йому невідомо. Ксерокопія з цього журналу, відповідно до показань свідка ОСОБА_12 , була вилучена працівниками міліції з м. Полтави без звірки його з журналом.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 суду пояснив, що на аркуші з журналу реєстрації купівлі-продажу мобільних телефонів відсутній його підпис, який ставиться в підтвердження того, що мобільний телефон є не краденим. Крім того, він не міг надати свідку ОСОБА_12 свій паспорт для підтвердження своєї особи, оскільки його паспорт з липня по листопад 2006 року включно знаходився кіоску в ДВД-прокату, що знаходився на зупинці «Героїв Сталінграду» в м. Кременчуці, і отриманий був тільки його матір`ю після затримання, тобто після 08.02.2008 року.

В контексті вказаних свідчень суд послався у вироку, на протокол допиту потерпілої , що вона не може чітко вказати на ОСОБА_7 , а саме на особу, яка вчинила її пограбування; рапорт працівників міліції, з якого вбачається, що неможливо встановити свідків події, пограбування потерпілої; висновок експерта, де вказано, що, невстановлена особа заволоділа майном потерпілої. Саму потерпілу (підекспертну), експерт не опитував; рапорти працівників міліції, з яких вбачається, що за відповідним дорученням слідчого свідків події встановити не вдалось; протокол огляду книги приймання товарів з ломбарду, з якої вбачається, що останні цифри телефону, викраденого у потерпілої, 228; протокол допиту свідка ОСОБА_14 , із якого вбачається, що він вказує колір телефону як (… телефон темно- бордового кольору ); протокол огляду телефону, вилученого у ОСОБА_14 де зазначено (… телефон темно- сірого кольору, останні цифри серійного номеру НОМЕР_1 ).

Проаналізував суд і процедуру впізнання потерпілою обвинуваченого. Так в ході проведення впізнання потерпілою ОСОБА_11 серед 4-х пред`явлених їй осіб особи, яка вчинила на неї розбійний напад 18.11.2006 року, потерпілою був впізнаний ОСОБА_7 . При цьому суд зазначив, що як в ході попередніх судових засідань, так і в даному судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 стверджував, що перед проведенням впізнання до приміщення, куди завели його ОСОБА_7 зайшли слідчий та потерпіла, якій було вказано на нього, як нападника, після чого завели інших трьох чоловік, які відрізнялися від нього статурою, зростом, формою обличчя. При цьому на а.с.93 т.5 міститься довідка , з якої вбачається , що фотознімки до протоколу впізнання за участю ОСОБА_11 відсутні .

У зв`язку з такими показаннями підсудного , постановою Автозаводського райсуду м. Кременчука від 01.12.2008 року при направленні кримінальної справи на додаткове розслідування було вказано на необхідність допиту слідчого, яка проводила впізнання ОСОБА_15 та статистів, які приймали участь при проведенні даного впізнання ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .. Але дана вказівка Автозаводського райсуду м. Кременчука та Апеляційного суду Полтавської області так й не були виконані.

Вказав суду і на те, що всупереч вимог кримінально-процесуального закону в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2007 року відсутні адреси статистів, які пред`являлись потерпілій для впізнання разом з ОСОБА_7 , а також відомості щодо їх зовнішнього виду та прикмет, один із статистів на 20 років старший за ОСОБА_7 .. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання долучити до вказаного протоколу фотознімок № 1 не виявилось можливим через технічну несправність цифрового носія інформації.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не спростовано, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, доводів ОСОБА_7 щодо порушення під час впізнання вимог ч. 2 ст. 174 КПК України 1960 року, згідно яких особа, яка підлягає впізнанню, не повинна мати різких відмін у зовнішності та одягу з іншими особами, що пред`являються впізнаючому разом з нею.
Проаналізувавши наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що показання потерпілої ОСОБА_11 в частині впізнання ОСОБА_7 як особи, яка спричинила їй тілесні ушкодження, а також протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2007 року, не є доказами, які підтверджують обвинувачення ОСОБА_7 ..

Послався суд і на показання потерпілої ОСОБА_11 , які були оголошені судом під час судового розгляду справи, із яких вбачається, що вона впізнала свій мобільний телефон, який був у неї викрадений по ІМЕІ НОМЕР_2 , згідно протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 07.06.2007 року вбачається , що ОСОБА_11 були пред`явлені для впізнання три мобільних телефони у корпусі темно- сірого кольору , в тому числі і той який вона впізнала по ІМЕІ , що також підтверджується, що колір викраденого у потерпілої ОСОБА_11 під час розбійного нападу 18.11.2006 року мобільного телефону є темно сірим, протоколом огляду предмета від 07.06.2007 року, в той же час із показань свідка ОСОБА_14 , які були оголошені судом, вбачається , що він в кінці листопада 2006 року у знайомого на ім`я ОСОБА_19 придбав мобільний телефон марки «Мотогоlla V3i» практично в новому стані , без пошкоджень , темно бордового кольору , але у зв`язку з тим , що стороною обвинувачення не було забезпечено явку у судове засідання ані потерпілої ОСОБА_11 , ані свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 суд був позбавлений можливості усунути неповноту та неправильність досудового розслідування у судовому засіданні .

Проаналізувавши вказані докази суд прийшов до висновку, що пояснення потерпілої, викладені у протоколах допиту, містять суттєві розбіжності, а пред`явлення особи для впізнання було проведено з порушенням вимог статей 85, 174, 176 КПК України в редакції 1960 року і всі надані стороною обвинувачення докази , ні прямо, ні побічно не доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_11 18 листопада 2006 року.
При цьому суд вказав, що показання потерпілої ОСОБА_11 є одним із основних джерел доказування у кримінальній справі , і участь якої в судовому засіданні при розгляді вищезазначеної кримінальної справи стороною обвинувачення забезпечена не була, як не була забезпечена явка свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 ..

Доводи апеляційної скарги прокурора в цілому зводяться до того, що суд допустив істотні порушення вимог КПК, якими він вважає ті обставини, що не були виконані вказівки апеляційного суду при поверненні кримінальної справи на новий судовий розгляд. При цьому прокурор у своїй апеляції вказує на те, що судом не були вичерпані всі можливості для перевірки обставин по справі. Водночас автор апеляції вказує і на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, хоча при цьому, виходячи із апеляційних вимог, і не ставить питання про повторне дослідження доказів у справі.
В контексті доводів та вимог апеляційної скарги прокурора, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.367 КПК України в ред. 1960 року, підставами для скасування вироку суду є зокрема істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.
Поняття істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону встановлено у ч.1 ст.370 КПК України в ред.1960 року.
Так , за змістом цієї частини статті, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.
Натомість ч.2 ст.370 КПК встановлено перелік таких порушень, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Зокрема , за змістом ч.2 ст.374 КПК, апеляційний суд скасовує вирок (постанову) і повертає справу

на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку чи постанови, зокрема, порушення, зазначені в пунктах 2, 3, 4, 6-10, 13 частини другої статті 370 цього Кодексу.

Отже колегія суддів в першу чергу піддає аналізу наявність істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону відповідно до ч.1 ст.370 КПК.

Вказана норма є досить загальною і відповідно потребує детального аналізу дотримання судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.06.2019, кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України, було направлено прокурору для проведення додаткового розслідування.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, було скасовано постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.06.2019 про направлення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 на додаткове розслідування та направлено на новий судових розгляд в суд першої інстанції.

Постановляючи ухвалу про повернення справи на новий розгляд, колегія суддів надала і вказівки, які мали б бути виконані судом першої інстанції під час нового розгляду і зокрема щодо допиту потерпілої , свідків, можливості призначення експертизи, допиту експерта, надання доручення в порядку ст.315-1 КПК.

Колегія суддів перевіряє в першу чергу можливість виконання судом вказівок суду апеляційної інстанції через призму прав і повноважень прокурора в судовому засіданні та дотримання принципу неупередженості зі свого боку.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, судом направлялись повідомлення про виклик в судове засідання свідків, потерпілої, надавалось доручення на встановлення місця знаходження потерпілої.

Проте жодний із свідків та потерпіла в судове засідання не з`явились і доручення суду виконано не було.

Як підтвердив в апеляційному суді прокурор, місце перебування свідків у кримінальній справі невідоме, а потерпіла не бажає приймати участь у судовому розгляді. Водночас суду першої інстанції прокурор повідомляв, що місце перебування потерпілої невідоме.

Із змісту протоколів судових засідань в суді першої інстанції, зауваження на які не були принесені жодною із сторін, вбачається, що прокурором не було заявлено жодного клопотання щодо вжиття якихось додаткових заходів з метою встановлення місця перебування свідків та потерпілої.

В останньому судовому засіданні прокурор погодився на закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами та переходу до судових дебатів. Якихось клопотань перед цим всіма учасниками судового розгляду заявлено не було. Отже всі сторони погодились із можливість прийняття судового рішення, постановлення вироку, на підставі доказів, які були досліджені.

Аналізуючи наведені вище обставини колегія суддів приходить до висновку про відсутність жодних ознак допущених істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону з боку суду першої інстанції.

Що стосується істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які встановлені ч.2 ст.370 КПК, то прокурором в апеляції не наводиться жодного такого порушення. Не заявив про такі порушення прокурор і під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Не встановлено таких порушень і колегією суддів апеляційного суду під час розгляду кримінальної справи.

Колегія суддів також акцентує увагу, що прокурором в апеляції не ставилось жодного питання щодо надання іншої оцінки доказам у справі , ніж та яка дана судом першої інстанції, оскільки піднімалось питання лише про повернення кримінальної справи на новий розгляд в суд першої інстанції. Не було заявлено жодного клопотання і в судовому засіданні.

Через це колегією суддів не проводилось часткове судове слідство та не досліджувались повторно докази, на які послався суд першої інстанції у вироку.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена поза розумним сумнівом.

Вирок суду відповідає приписам ст.ст.323, 324 КПК України в ред. 1960 року, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За таких обставин апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, в ред. 1960 року, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.10.2021 щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного кримінального суду Верховного суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4