ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/413/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/114/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
при секретарі ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27.01.2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 місяці.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на її користь 15 000 грн. моральної шкоди та 3670 грн. 23 коп. матеріальної шкоди.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат в порядку КПК України. З вироку суду слідує, що 27 грудня 2020 року близько 11:00 год. ОСОБА_8 , з метою відвідати свого малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , увійшла в домогосподарство, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , де перебувала біля 5 хвилин. Надалі ОСОБА_8 взявши на руки свого сина ОСОБА_11 понесла його в сторону виходу із домогосподарства. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 наздогнав свою колишню дружину біля входу в домогосподарство та з мотивів неприязних відносин, умисно наніс кулаком правої руки один удар в потиличну ділянку голови ОСОБА_8 , від якого остання, із сином наруках, впала на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 стоячи з правого боку від потерпілої, умисно кулаками обох рук наніс не менше десяти ударів в ділянку голови ОСОБА_8 , чим останній спричинив тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підтверджену об`єктивною неврологічною симптоматикою (послаблення конвергенції, позитивні симптоми Маринеску-Радовичі та Гуревича-Мана, незначна анізорефлексія, горизонтальний ністагм, гіпергідроз долоней та стоп); закритий перелом кісток спинки носа із незначним зміщенням, підтверджений рентгенологічно, а також синці на обличчі, волосистій частині голови, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я. Окрім наведеного, продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , однією із ніг умисно наніс їй декілька ударів в ліву падпахвинну ділянку та ліве плече, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: синців на лівій падпахвинній ділянці та на лівому плечі та у середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно його підзахисного закрити на підставі п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України.

Мотивуючи апеляційну скаргу посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Вважає недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи №7 від 02.02.2021 року, посилаючись на те, що він складений на підставі медичної документації, яка була отримана органом дізнання у спосіб не передбачений законом, без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до медичної карти №2241/390/6 стаціонарного хворого КНП Копичинська КРЛ ОСОБА_8 , яка містить лікарську таємницю, а на підставі запиту дізнавача сектору дізнання відділення поліції №3 Чортківського районного відділу поліції ОСОБА_12 .

Посилається на порушення процедури здійснення вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 , оскільки КПК України не передбачає можливості вручення повідомлення особі про підозру дізнавачем, а тому вважає, що в контексті положень ч.4 ст. 22 КПК України його повинен здійснювати прокурор.

Вказує на порушення права на захист обинуваченого у зв`язку із недотриманням прокурором вимог ч.5 статті 301 КПК України, оскільки ним було надано копії матеріалів дізнання тільки на 20 аркушах, в той час як матеріали кримінального провадження налічують 180 аркушів, а тому вважає що суд не міг посилатись на матеріали кримінального провадження, як на докази, оскільки вони є не відкритими в силу вимог ч.12 ст. 290 КПК України.

Також зазначає, що оскільки матеріали кримінального провадження були отриманими прокурором 19 березня 2021 року, в той же день прокурором було складено обвинувальний акт та вручено ОСОБА_6 , однак обвинувальний акт було передано до суду лише 23 березня 2021 року, тобто по завершенню трьохденного строку після їх отримання, визначеного ч.2 ст. 301 КПК України, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 підлягає закриттю на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечили проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

За змістом вказаної правової норми рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності його нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, визнавши їх належними, допустимими та достатніми для засудження ОСОБА_6 .

Не дивлячись на не визнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, який, проте, не заперечив факту наявності конфлікту між ним та потерпілою, судом на підтвердження вищенаведного висновку обґрунтовано взято до уваги показання:

- потерпілої ОСОБА_13 , з яких суд встановив, що 27 грудня 2020 року близько 11:00 год. коли вона почала бігти із дитиною на руках з домогосподарства обвинуваченого, яке розташоване за адресою с. Сорока Хоростківської територіальної громади, Чортківського району Тернопільської області, до хвіртки, останній наздогнав її за 10 метрів та наніс удар кулаком правої руки в область потиличної частини голова і вона впала на лівий бік, після чого намагалась піднятись, але обвинувачений наніс близько 10-15 удари кулаками рук по обличчю та голові, після чого встав і копнув її в пах, свідком чого була ОСОБА_14 , яка підбігла і робила зауваження обвинуваченому, допомогла їй піднятися після чого обвинувачений повернувся, витягнув в неї з кишені телефон та жбурнув ним, після чого вона його підняла і побігла через дорогу до сусідів на подвір`я, але ОСОБА_6 наздогнав її і вдарив в живіт з ноги;

- свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які бачили як обвинувачений наносив удари руками та ногами ОСОБА_6 , обличчя якої та одяг були в крові;

- свідка ОСОБА_17 , яка коло 11 год 27.12.2020 року, йдучи з церкви побачила потерпілу, яка лежала на дорозі ближче межі сусідів сім`ї Хомів, підійшла до неї, яка спочатку не відповідала та не розуміла, що відбувається, проте згодом повідомила, що її побили. Під носом в неї була кров, а також вона була без одного взуття.

Пояснення потерпілої, свідків суд визнав послідовними, логічними, належними та допустимими, оскільки вони узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, тому підставно обгрунтував ними вирок.

При цьому покази обвинуваченого суд правильно оцінив критично, як такі, що надані з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Крім того, суд першої інстанції вірно визнав показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_6 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , такими, що є суперечливими та не узгоджується із показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та іншими доказами дослідженими в суді першої інстанції.

Крім показань потерпілої та свідків суд обгрунтовано взяв до уваги висновок судово-медичної експертизи №7 від 02.02.2021 року, згідно з яким у ОСОБА_8 за час стаціонарного лікування в Копичинецькій КРЛ з 27.12.20 року по 13.01.21 року лікарями були встановлені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, підтверджена об`єктивною неврологічною симптоматикою (послаблення конвергенції, позитивні симптоми Маринеску-Радовичі та Гуревича-Мака, незначна анізорефлексія, горизонтальний ністагм, гіпергідроз долоней та стоп); закритий

перелом кісток спинки носа із незначним зміщенням, підтверджений рентгенологічно; синці на обличчі, волосистій частині голови, в лівій падпахвинній ділянці та на лівому плечі; садна на правому коліні. При судово-медичному обстеженні 21.01.2021 року у ОСОБА_8 у середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні виявлений слабо виражений у забарвленні блідо-жовтий, з нечіткими контурами синець.Дані тілесні ушкодження, враховуючи їх вид, розташування на тілі, властивості та клінічний перебіг черепно-мозкової травми утворилися від дії тупих предметів, не виключено в час та при обставинах, вказаних у постанові та повідомлених обстежуваною. Спричинена ОСОБА_8 травма голови (струс головного мозку, перелом кісток спинки носа, синці на обличчі, волосистій частині голови) за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до легких з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій падпахвинній ділянці та на лівому плечі, саден на правому коліні, як в їх сукупності, так і кожне зокрема, за ступенем тяжкості відносяться до легких. Утворення всіх вищезазначених тілесних ушкоджень в комплексі, при простому одноразовому падінні «з висоти власного зросту» неможливе, про що свідчить розташування ушкоджень на різних анатомічних ділянках та поверхнях тіла. (а.с.166-169, т.1).

Крім того, суд вірно на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення взяв до уваги протокол огляду місця події від 28.01.2021 року - проїздної частини дороги в с.Сорока Чортківського району, яка вкрита відсівом з щебенем, під час проведення якого ОСОБА_6 показав положення в якому знаходилася ОСОБА_8 - лежачи на правому боці, голова знаходилася на землі, обидві руки зігнуті в ліктьових суглобах тримаючи перед собою сина ОСОБА_11 . Права нога зігнута в колінному суглобі. Ліва нога пряма знаходилася поверх правої ноги. Голова знаходилася до середини проїзної частини дороги. Ноги знаходилися до краю узбіччя, тобто в сторону до огорожі домогосподарства ОСОБА_6 (а.с.178-179,180, т.1).

Також суд надав належну оцінку протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.12.2020 року, у якому зафіксовано факт звернення потерпілої до правоохоронних органів щодо нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Вказані докази в сукупності обєктивно доводять вину ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя є вірною.

Перевіряючи доводи захисника щодо недопустимості висновку судово-медичної експертизи №7 від 02.02.2021 року з причини направлення медичної карти та рентгенограми щодо ОСОБА_8 директором КНП Копичинецька КЛ на запит дізнавача сектору дізнання відділення поліції №3 Чортківського районного відділу поліції ОСОБА_12 всупереч процедурі тимчасового доступу до медичної документації за попередньою ухвалою слідчого судді з огляду на те, що вказана інформація містить лікарську таємницю, колегія суддів їх відхиляє оскільки вказана медична документація належить потерпілій ОСОБА_8 та надана за її добровільною згодою, що вона також підтвердила у судовому засіданні, наведене відповідає правовій позиції висловленій Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду у постанові від 18 червня 2020 року по справі № 740/2536/17 (провадження № 51-634 км 19), у якій зроблено висновок про те, що медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК України, а саме - добровільно надана за згодою потерпілої особи на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо того, що зазначений висновок експерта є належним і допустимим доказом в контексті вимог КПК України.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо порушення процедури вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 у звязку з його врученням дізнавачем, а не прокурором, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 298-4 КПК України письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку складається дізнавачем, за погодженням із прокурором, у випадках та порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 40-1 КПК України дізнавач користується повноваженнями слідчого та уповноважений повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру у вчиненні кримінального проступку.

З матеріалів кримінального провадження та аналізу вищезазначених норм КПК України вбачається, що процедуру повідомлення ОСОБА_6 про підозру дотримано у повному обсязі, оскільки письмове повідомлення про підозру складено дізнавачем за погодженням з прокурором та вручено обвинуваченому (а.с.189-192,т.1), відтак безпідставним є посилання захисника на те, що в контексті ч.4 ст. 22 КПК України таке повідомлення здійснюватись не повноважною особою.

Доводи захисту щодо невручення ОСОБА_6 пам`ятки про його процесуальні права та обов`язки є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Також, колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту щодо ненадання доступу до матеріалів кримінального провадження, з огляду на те, що відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 19.03.2021 року ОСОБА_6 та його захисник своїми підписами засвідчили факт ознайомлення з матеріалами досудового розслідування зазначивши, що зауваження та заперечення відсутні, в тому числі щодо обсягу ознайомлення із матеріалами провадження.

Вищезазначене свідчить, що вимоги ч.5 ст. 301 КПК України стороною обвинувачення були дотримані.

Відповідно до п.9 ст.290 КПК України саме на сторони кримінального провадження покладено обовязок письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначеннням найменуванням таких матеріалів.

Наведене стосується і надання прокурором стороні захисту копій матерілів дізнання.Тобто саме сторона захисту повинна підтвердити прокурору які саме копії матеріалів їй надано.

В судовому засіданні під час дослідження письмових доказів та висновків експертів сторона захисту не заперечувала того що вони вони їй не відкривались, щодо протоколів допиту свідків, потерпілої, то вони не є документами, які досліджуються під час судовго розгляду, оскільки вказані особи допитуються судом безпосередньо, тому й існує розбіжність у кількості матерілів які бул зібрані органом дсоувого розслідування та судом.

До посилань сторони захисту щодо порушення прокурором вимог ч.2 ст.301 КПК України, яке, на думку захисника, є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, колегія суддів відноситься критично.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 301 КПК України прокурор зобов`язаний не пізніше трьох днів після отримання матеріалів дізнання разом з повідомленням про підозру, а в разі затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або про звільнення від кримінальної відповідальності.

На супровідному листі прокурора Гусятинського відділу окружної прокуратури Пагута О.С. на імя голови Гусятинського районного суду про направлення до суду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 міститься штрихкод за вих № 3405ВИХ-21 від 19.03.2021 року про їх надіслання з прокуратури до суду саме 19.03.202, який одержано судом 24.03.2021 року .

Документів про те, яким чином надійшов вказаний обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування до суду, в матеріалах провадження не міститься.

В той час, відповідно до п.10 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

З аналізу вищезазначених норм випливає, що навіть у випадку звернення прокурора з обвинувальним актом до суду поза межами строку, визначеного п.3 ч.2 ст.301 КПК України, 20-ти деннний строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України не закінчився, оскільки у даному випадку ОСОБА_6 , який не визнавав своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, повідомлено про підозру 19.03.2021 року, в цей же день складено обвинувальний акт.

Відтак, клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України з мотивів недотримання прокурором вимог п.3 ч.2 ст. 301 КПК України, за урахуванням дотримання вимог статті 219 КПК України, не є релевантним, а тому таке відхиляється.

У відмові судом у задоволенні клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими на будь-якій стадії судового розгляду кримінального провадження шляхом виходу до нарадчої кімнати та трактуванні вказаного клопотання як такого у якому ставиться питання про визнання вказаних доказів очевидно недопустимими не дивлячись на те, що захисник не наголошував на їх очевидній недопутимості колегія суддів істотного порушення вимог КПК України також не вбачає.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних проступків, обставини, за яких були спричинені тілесні ушкодження потерпілій, характер та тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень, а також приписи Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання обставинами, які обтяжують покарання факт скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення в присутності малолітньої дитини та факт перебування його з потерпілою раніше у сімейних відносинах. Судом вірно було враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілої щодо призначення йому суворого покарання .

Відсутність судимостей та позитивні відомості відносно особи ОСОБА_6 , судом першої інстанції вірно віднесено на користь призначення обвинуваченому ОСОБА_6 менш обтяжливого виду покарання у виді арешту і не в максимальному розмірі передбаченого санкцією статті.

Колегія суддів вважає призначене судом покарання відповідним вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та таким, що є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, й підстав вважати його занадто м`яким, не вбачається.

При стягненні з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальної та моральної шкоди суд першої інстанції виходив з доказів заподіння вказаної шкоди та підтверджуючих документів про понесення матеріальних витрат на лікування, а також характеру та обсягу її фізичних та душевних страджань внаслідок ушкодження здоровя, характеру немайнових втрат, їх тривалістю, можливістю відновлення здоровя, визначивши розмір моральної шкоди виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з чм погоджується і колегія суддів.

А тому підстав для скасування вироку та задоволеня апеляційної скарги захисника немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27.01.2022 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий

Судді