Справа № 357/3131/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,
учасника кримінального провадження:

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження №0000605, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2022 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, із середньо-технічною освітою, працюючого машиністом холодильно-аміачних установок ПрАТ «ЖЛК-Україна», неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП: НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст.121 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

08 березня 2022 року, близько 20.30 год. на кухні квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виникла сварка, яка була спровокована ОСОБА_7 у зв`язку із його пропозицією ОСОБА_4 долучитися до телеграм-каналу з метою пособництва у наданні допомоги російським військам на території Білоцерківського району Київської області по наведенню їхніх цілей на об`єкти критичної інфраструктури. Під час сварки у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень. З метою реалізації вказаного умислу, ОСОБА_4 діючи умисно, передбачаючи суспільну небезпечність своїх дій, а також бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , наніс 5-7 ударів кулаками обох рук в область голови та тулуба ОСОБА_7 . Після чого, покинувши приміщення кухні, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вийшли з будинку на подвір`я, зупинившись біля клумби, ОСОБА_4 діючи умисно, передбачаючи суспільну небезпечність своїх дій, а також бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 продовжив наносити удари (близько 8-10) кулаками обох рук та ногами в область обличчя, голови та тулуба ОСОБА_7 , який не чинив йому опір у дворі вказаного домоволодіння, зупинившись наносити йому тілесні ушкодження після побаченої крові на обличчі ОСОБА_7 . Внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, що проявилась крововиливами під оболонки та у шлуночки головного мозку; крововиливами в м`які покриви голови та обличчя; переломом кісток носа; синцем на голові та обличчі; ранами на обличчі; саднами на обличчі; рідким станом крові; набряком легенів, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію як небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.121 КК України, а саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України визнав повністю, щиро покаявся у скоєному, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності. Заявлений потерпілою цивільний позов визнав частково з урахуванням часткового відшкодування збитків вже після подання цивільного позову.

Прокурор та захисник в судовому засіданні у зв`язку із визнавальною позицією обвинуваченого просили не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що 08.03.2022, приблизно в обід, він завітав до Комісарова, який мешкає по вул.Сагайдачного в м.Біла Церква, вони обговорювали робочі питання, оскільки працюють в одній зміні. Був святковий день, тому вони вирішили відсвяткувати. Приготували їжу та почали вживати настоянку. Близько 18:00 прийшов потерпілий ОСОБА_7 , який був вже на підпитку та з яким і познайомився в той вечір. Продовжили вживати коньяк втрьох, випивши по 3 чарки. Потім Комісаров вийшов до іншої кімнати, а вони залишились вдвох. Приблизно о 20:00 говорили про роботу, а потім заговорили про війну, в ході якої потерпілий повідомив йому, що в телеграм-каналі можна повідомляти про місцезнаходження об`єктів та отримувати за це гроші, відподвіно нормально заробляти. Його це обурило, оскільки наперодні декілька ракет влучило на АДРЕСА_3 . Він схопив потерпілого за одежу та кричав про те, що гинуть люди, бив правою та лівою руками в область голови, тулуба на кухні близько 5-7 раз. Потерпілий при цьому падав та піднімався, супротиву не чинив, видимих ушкоджень на ньому не було. Після того, як власник помешкання ОСОБА_8 їх заспокоїв, вони вийшли на подвір`я будинку, де він знов почав бити потерпілого лівою і правою рукою в область голови та тулуба та ногами в момент падіння потерпілого на землю в туж область. Наніс близько 8-10 ударів. Потерпілий від ударів падав, але періодично самостійно піднімався, в нього був розбитий ніс. Освітлення при цьому було слабким. Бійка відбувалась на клумбі подвір`я. Він заспокоївся, коли побачив кров на обличчі потерпілого, який перебував в лежачому положені на землі. Потім у двір зайшли хлопці з ОСОБА_9 , перевірили їхні документи. Хто викликав «швидку допомогу» не знає. Коли «швидка» забирала потерпілого, той був при свідомості. Того дня, він переночував у Комісарова, а наступного дня повернувся додому, куди і приїхали працівники поліції. В той день випили 0,5 л настоянки на двох з ОСОБА_8 , а потім втрьох ще випили по 3 чарки коньяку. Також вказав, що як би не було пропозиції з боку потерпілого долучитися до телеграм-каналу, то цієї ситуації не було б взагалі. Додатково повідомив, що жалкує з приводу вчиненого, усвідомлює наслідки, хоче залагодити свою провину шляхом подальшого перерахування коштів та готовий нести кримінальну відповідальність в умовах реального відбуття строку.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, витяг з ЄРДР №0000605 на підтвердження факту реєстрації кримінального провадження (т.1, а.п.68), копію паспорта ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого та з якого вбачається, що останній є громадянином України, народився в м. Біла Церква, Київської області, має постійне місце проживання, а саме проживає за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 (т.1, а.п.70-72); копію картки платника податків на ім`я ОСОБА_4 (т.1, а.п.73), довідку характеристику від 10.03.2022 року, згідно якої за місцем проживання характеризується позитивно (т.1, а.п.77), копію диплома молодшого спеціаліста серії ІВ НОМЕР_2 виданого 29.04.1998 року, згідно якого закінчив технікум м`ясної та молочної промисловості Білоцерківського державного аграрного університету (т.1 а.п.74), довідку характеристику від 10.03.2022 року ПрАТ «ЖЛК-УКРАЇНА», з якої вбачається, що обвинувачений працює на посаді машиніста аміачних компресорних установок вже більше 10 років та характеризується виключно позитивно (т.1, а.п.76), довідку №241 від 24.03.2022 року КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4», згідно якої обвинувачений медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує (т.1 а.п.75), копію розписки потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування завданих матеріальних збитків на поховання померлого (т.1, а.п.87), копії розписок потерпілої ОСОБА_6 , як законного представника та квитанцій про відшкодування їй щомісячного утримання для її сина (т.1, а.п.88,89,90), копії розписок потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування завданих моральних збитків (т.1, а.п.91,92), копія довідки про доходи обвинуваченого №28/00 від 18.05.2022 року ПрАТ «ЖЛК-Україна» (т.1, а.п. 93), копію пенсійних посвідчень його батьків (т.1, а.п.94-95), а також протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09.03.2022 року (т.1, а.п. 78-81), ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київсьокї області від 10.03.2022 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно (т.1, а.п.82-84), постанову про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 09.03.2022 року (т.1, а.п.85), квитанцію №284 від 09.03.2022 року про отримання на зберігання речових доказів (т.1, а.п.86).

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом, у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого. Підстав для зміни обвинувачення судом не встановлено.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до п.п.1,2 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 визнав себе винним, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільно частково відшкодував завданні збитки потерпілому.

Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 дійсно щиро розкаявся, оскільки таке його каяття ґрунтувалося на визнанні ним своєї провини, виявленню жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась, а саме залагодити провину, що підтверджувалось конкретними діями, а саме навколішках в залі судового засідання просив пробачення у потерпілої, повністю відшкодував понесені матеріалі збитки щодо поховання померлого, частково відшкодував завдані моральні збитки, перераховував щомісячно грошові кошти на утримання сина померлого, які були спрямовані на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Крім того, щире каяття ґрунтувалося на правдивій розповіді про всі відомі йому обставини вчиненого злочину, як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду, відповідній належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, яку засуджував та бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене, що також знайшло своє відображення і в матеріалах кримінального провадження, а також активно та добровільно допомагав слідству, зокрема у повідомленні органу досудового розслідування фактів у справі щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, наданні доказів шляхом проведення за його участю всіх необхідних слідчих та процесуальних дій.

Обставин, які згідно із статтею 67 КК України обтяжують йому покарання, судом не встановлено.

Щодо зазначення в обвинувальному акті в розділі обставини, що обтяжують покарання перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння як обставини, яка обтяжує йому покарання, то суд виходить з того, що ця обставина під час судового розгляду не знайшла свого підтвердження належними і допустимими доказами, окрім посилання самого обвинуваченого на вжиття алкогольних напоїв в невеликій кількості, так як в обвинувальному акті у фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення така обставина не зазначена, прокурором в судовому засіданні було повідомлено, що і матеріали кримінального провадження також не містять відповідного медичного висновку щодо виявлення стану сп`яніння у обвинуваченого, оскільки ця обставина була встановлена виключно з його показів, який не заперечував факт вживання алкогольних напоїв. Тому суд, враховуючи вищевикладене, вважає наявними підстави для виключення наведеної обставини з числа обставин, що обтяжують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, які підлягають доказуванню саме прокурором у відповідності до п. 4 ч.1 ст.91, ч.1 ст.92 КПК України, та не включення її до формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.(т.1, а.п.3-4). В силу положень ст. 337 КПК України суд позбавлений можливості додатково враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , та які в формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Складення досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не доручалося, зважаючи на санкцію частини 2 статті 121 КК України (ухвала суду від 06.05.2022 року, т.1, а.п. 54-55).

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення що передували, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, позитивні харакетристики, обставини, які пом`якшують його покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо призначення покарання покладалась на розсуд суду.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів в сфері проти життя та здоров`я, особу винного, його відношення та ставлення до вчиненого, його працездатний вік, наявність постійного місця проживання та офіційного місця працевлаштування, позитивних характеристик, батьків похилого віку, тобто в сукупності міцних соціальних зв`язків, відсутність відомостей щодо перебування на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, наявність декількох обставин, які пом`якшують його покарання, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілої та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, оскільки врезультаті умисних протиправних дії ОСОБА_4 настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини та призначає йому покарання у межах санкцій ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до положень ст. 50 КК України, встановлено наявність підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як встановлено під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, також відсутні відомості щодо притягнення його адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання, за місцем проживання харакетризується позитивно, проживає разом з батьками похилого віку, не одружений, утриманців не має, має середньо-технічну освіту, офіційно працевлаштований, за місце роботи характеризується виключно позитивно, щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв його розкриттю, повністю відшкодував завдані матеріальні збитки та частково моральні, висловив намір про перерахування в подальшому коштів в рахунок відшкодування завданих моральних збитків та жаль з приводу вчиненого, вибачився перед потерпілою, належно та критично оцінив свою протиправну поведінку, яку засуджує, а також висловив бажання нести кримінальну відповідальність за вчинене. Більш того потерпіла не наполягала на призначенні суворого покарання, просила призначати йому покарання на розсуд суду. Також, суд враховує віктимологічну поведінку потерпілого ОСОБА_7 , яка стала причиною конфліктної ситуації та була спрямована проти основ національної безпеки України.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, які знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість застосування положень ст.69 КК України, а саме призначення покарання у виді позбавлення, у розмірі нижчому від найнижчої межі, встановлено санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування норм ст.ст. 69-1, 75 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Потерпіла ОСОБА_6 , вона ж цивільний позивач, пред`явила до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень, який підтримала з урахуванням уточнень під час судового розгляду в ромірі 240 000. Крім того пояснила, що будинок, в якому все відбувалось має 2 власників, одним з яких є ОСОБА_8 , інший це хвора мати померлого, яку часто їй доводиться відвідувати. Вікна з частини будинку матері померлого виходять саме на той квітник, де і відбувалася жахлива ситуації, на цьому місці бачила на власні очі багато крові. Потерпілий ОСОБА_7 проживав у матері, оскільки вони розлучені з жовтня 2020 року, але підтримували нормальні стосунки та дуже часто спілкувались, крім того потерпілий платив аліменти на їхнього сина в розмірі 4000 грн на місяць. Востаннє спілкувалась з ним 08.03.2022, оскільки він привітав її зі святом близько 12 год., потім ще телефонував о 17 год. 09.03.2022 не відповів на її телефонний дзвінок, а тому і почали шукати його, о 16 год. стало відомо, що він в лікарні «на Семашко». Приїхавши в морг, побачили його дуже побитим, в основному це була голова. 11.03.2022 поховали потерпілого з пакетом на голові, оскільки бальзамування не допомогло, на тілі також були ушкодження. Їх спільном сину 11 років, на похорон його не брали, щоб не травмувати.

Прокурор підтримав цивільній позов з урахуванням уточнень потерпілої в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний відповідач, щодо позовних вимог не заперечував, однак просив врахувати вже відшкодовані моральні збитки на суму 160 000 гривень.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні висловив аналогічну позицію.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши цивільний позов, вилухавши потерпілу, приходить до наступних висновків.

Суд враховує, що в результаті кримінального правопорушення, настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач (цивільний позивач), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що достатнім для забезпечення задоволення претензій цивільного позивача до цивілного відповідача морального характеру, є визначення розміру даної шкоди в сумі 240 000 грн., а тому позов з урахуванням уточнень задовольняє в повному обсязі.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід відраховувати з 09.03.2022 року.

Водночас на підставі частини п`ятої статті 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з дня затримання 09.03.2022 року. (т.1, а.п.78-81).

Крім того, зважаючи, що питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили перед судом учасниками судового провадження не порушувалося, навпаки прокурором зазначено про залишення без змін застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, беручи до уваги вид і міру призначеного покарання, потенційну небезпечність обвинуваченого, вважає, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому під час досудового розслідування та продовжений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, востаннє ухвалою суду від 06.05.2022 року (т.1, а.п.54-58), слід залишити без змін.

Питання щодо стягнення процесуальних витрат на користь держави суд не вирішує за вимогами ст.124 КПК України по причині їх відсутності.

Питання щодо речових доказів суд вирішує за вимогами статті 100 КПК України.

Крім того, керуючись приписами частини четвертої статті 174 КПК України щодо вирішення одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, питання про скасування арешту майна, зокрема, у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, суд вбачає наявними підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2022 року (т.1, а.п.82-84).

Керуючись частиною другою статті 121 КК України, статтями 100, 124, 174, 349, 337, 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням вимог статті 69 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування призначеного йому покарання обчислювати з часу фактичного затримання 09 березня 2022 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень.

Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000605, а саме:
-Светр сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, спортивні штани темно-синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, взуття зі слідами речовини бурого кольору, що поміщено до картонних коробок з відповідними написами; светр синього кольору з візерунком у вигляді сніжинки, майку сірого кольору, куртку чорного кольору із застібкою, штани чорного кольору з ременем коричневого кольору, що належать ОСОБА_7 , які поміщено до картонної коробки з відповдіними написами та згідно постанови про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 09.03.2022 року, квитанції №284 від 09.03.2022 року передано до камери схову речових доказів Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області знищити.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.03.2022 року (справа №357/2060/22, провадження № 1-кс/357/444/22), на светр сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, спортивні штани темно-синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, взуття зі слідами речовини бурого кольору, що поміщено до картонних коробок з відповідними написами; светр синього кольору з візерунком у вигляді сніжинки, майку сірого кольору, куртку чорного кольору із застібкою, штани чорного кольору з ременем коричневого кольору, що належать ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати на підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 березня 2022 року по день набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_10