Справа № 182/1559/22
Провадження №1-кп/204/348/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000537 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 липня 2020 року за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-3, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_21 , захисників: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 ,
В С Т А Н О В И Л А:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_21 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим: ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України, строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що на даний час наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Оскільки матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення обвинуваченими тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачені покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та на строк від 10 до 15 років з конфіскацією майна, вік та стан здоров`я останніх не перешкоджають триманню під вартою, також, обвинувачені розуміють, що їм повідомлено про підозру у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а також тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у інкримінованих їм діяннях, мають соціальні зв`язки з іншими особами на території Дніпропетровської області та території України, тому можуть переховуватися від органів досудового розслідування або суду. Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки після відкриття матеріалів досудового розслідування останні ознайомлені із їх показаннями, місцями мешкання, засобами зв`язку, місцем роботи тощо. Тобто, з метою спотворення чи зміни ними своїх свідчень, відмови від давання свідчень, надання завідомо неправдивих свідчень обвинувачені через інших осіб можуть незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, яких під час судового розгляду ще не допитано. Крім того, обвинувачені могли накопичити фінансові ресурси та інші цінності, з використанням яких вони можуть чинити протиправний вплив на свідків та учасників провадження, а також безперешкодно виїхати за межі України. Вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, оскільки обвинувачені схильні до їх вчинення, що підтверджується тривалим періодом вчинення злочину, у якому вони обвинувачуються, що підтверджується репутацією самих обвинувачених. Застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовими позиціями, викладеними в рішеннях ЄСПЛ у справах «Лєтельє проти Франції», «Лабіта проти Італії». Просив суд звернути увагу, що встановлені досудовим розслідуванням обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаних ризиків. Також, з моменту обрання запобіжного заходу відносно обвинувачених, до теперішнього часу, не встановлено будь-яких доказів або підстав, які свідчать про зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім цього, заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_24 , заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора. Суду пояснила, що прокурором не було наведено фактів, які б свідчили про існування ризиків, зазначених в клопотанні. Щодо впливу на свідків, то цей ризик нічим не підтверджений, оскільки немає жодних підтверджень того, що свідки звертались до правоохоронних органів з заявами щодо здійснення на них впливу зі сторони її підзахисного. Щодо впливу на інших обвинувачених зазначила, що перебуваючи в судових засіданнях, знаходячись в одному приміщенні, її підзахисному нічого не перешкоджає здійснювати тиск на інших обвинувачених, однак маючи таку можливість, він цього не робить. Окрім цього, ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Крім того, в даному кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра, оскільки в термін, в який ОСОБА_5 ставлять в обвинувачення певні дії, не була передбачена відповідальність за даною статтею. Також у ОСОБА_5 є сталі сімейні зв`язки, він проживає разом із своєю родиною за місцем реєстрації. Окрім цього, в нього на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та дружина. Посилання на підтвердження можливого ризику втечі, введення в Україні військового стану є не обґрунтованим. Інші обвинувачені, відносно яких не обрано жодного запобіжного заходу не втікають, у ОСОБА_5 відсутні наміри на втечу. Просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника. Вказав, що за останні п`ять років на нього жодного разу ніхто не скаржився, не було порушено відносно нього жодного кримінального провадження, він не притягався до кримінальної відповідальності. Обвинувачення, яке йому було пред`явлене, є вигаданим. Неодноразове продовження строку дії запобіжного заходу позбавляє його конституційних прав.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_26 , просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Суду пояснив, що всі ризики, які були зазначені прокурором у клопотанні, нічим не підтверджені, більш того, вони відсутні. Окрім цього, жодних заяв від свідків з приводу тиску на них не надходило. В разі зміни запобіжного заходу, його підзахисний жодним чином ухилятись від суду не буде, окрім цього, ризик, вказаний прокурором щодо можливої втечі, також нічим не підтверджений, оскільки державні кордони всі перекриті.
Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку свого захисника.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_28 , 21 липня 2022 року надав на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська заперечення на клопотання про продовження дії запобіжного заходу. В обґрунтування яких зазначив, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не підлягає задоволенню. 03 вересня 2021 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Станом на 21 липня 2022 року за три місяці не проведено навіть підготовче судове засідання, яке постійно відкладається, через неявку учасників кримінального провадження. На протязі всього часу досудового розслідування та розгляду справи в суді, обвинуваченому ОСОБА_7 систематично продовжується строк тримання під вартою на підставі одного й того ж незмінного клопотання сторони обвинувачення, яке, крім того, подано з порушенням вимог КПК, оскільки в ньому навіть відсутні будь-які додатки, які б підтверджували те, що ризики, зазначені в клопотанні, на даний час існують, а ОСОБА_7 на даний час перебуває під вартою понад 10 місяців, та стороною обвинувачення мають бути надані додаткові докази неможливості застосування альтернативних заходів. Так в клопотанні прокурора зазначено, що стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає їх триманню під вартою, проте звертає увагу суду, що ОСОБА_7 має суттєві проблеми зі здоров`ям, та потребує оперативного хірургічного лікування, яке йому було призначене ще на 15 вересня 2021 року та не проведено на даний час, оскільки хвороба за умови неналежного та невчасного лікування швидко прогресує та переросте в онкологічне захворювання. На даний час за клопотанням сторони захисту ще не проведено медичне обстеження останнього, та не встановлено характер захворювання та стан здоров`я його підзахисного, а тому існує ризик, що стан здоров`я його підзахисного стане критичним. Також сторона захисту наголошує, що ризик, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 177 КПК України, який зазначений в клопотанні про продовження запобіжного заходу на даний час зменшився до мінімуму та фактично відсутній, а стороною обвинувачення не подано жодного доказу, який би підтверджував його подальше існування, окрім як суворість можливого покарання, а отже подальше існування такого ризику не є доведеним в розумінні норм КПК та практики ЄСПЛ. Крім того, вищевказаний ризик повністю нівелюється наступним: обвинувачений має міцні соціальні зв`язки в місті його постійного проживання, а саме ОСОБА_7 одружений, є годувальником в сім`ї, на його утриманні знаходиться донька ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_15 ; постійно на протязі життя займається будівельними роботами за договорами підряду, та мав такий і на час затримання; має у власності житло та постійне місце проживання; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та інших повідомлень про підозру йому не вручалось, та не перешкоджав органам досудового розслідування під час обшуку та затримання; його підзахисний жодного разу не переховувався, не перешкоджав та не намагався уникнути слідства та суду, що підтверджується матеріалами КП. Зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з засобами електронного контролю дозволить повною мірою контролювати поведінку ОСОБА_7 та навіть кожен його рух, і в свою чергу, перебуваючи вдома, ОСОБА_7 зможе доглядати за своєю донькою та за квартирою, а його дружина в цей час матиме змогу працювати щоб матеріально забезпечити родину. Просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Суду пояснив, що слідчим суддею вже були допитані свідки та потерпілий, а тому в нього відсутня можливість здійснювати на них вплив.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_30 адвокат ОСОБА_22 , просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки існування ризиків, зазначених в клопотанні жодними доказами не підтверджено. Її підзахисний є раніше не судимою особою, а тому не має підстав вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення. Щодо ризику переховування, то наявність в Україні введеного воєнного стану не може свідчити про вказаний ризик, а навпаки це може свідчити про неможливість перетину кордону, оскільки всі кордони України закриті. Доказів тиску, або можливого тиску на свідків не має. Тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не є єдиною підставою для застосування запобіжного заходу. Оскільки її підзахисний є раніше не судимою особою, є учасником благодійного фонду, працевлаштований, у нього є дружина, дитина, на утриманні він має матір похилого віку, також має місце постійного проживання, просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника. Прокурор та працівники поліції мають до нього та інших обвинувачених упереджене ставлення. На даний час прокурором не було доведено наявність факту вчинення кримінального правопорушення. Прокурор кожного разу вводить колегію суддів в оману. В ухвалі слідчого судді від 18 січня 2022 року зазначено, що ризики відсутні, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для продовження строку дії запобіжного заходу. Допитаний слідчою суддею потерпілий зазначав, що він ніколи не був знайомий з Бєлецьким та ним. Прокурор навмисно фальсифікує докази. Він не має змоги покинути територію України, оскільки в місті, де він проживає, ведуться бойові дії. До ув`язнення від допомагав дітям з неблагополучних сімей.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_25 , просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки ризики, які були зазначені прокурором, жодним чином не були підтверджені. Його підзахисний провину у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, не визнає та має намір довести у суді свою невинуватість. Окрім цього, не зрозуміло, на яких саме свідків та потерпілих, його підзахисний може чинити вплив, оскільки він перебуває в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Тяжкість покарання, яке може загрожувати його підзахисному, не може бути підставою для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, а тому ризик вчинення повторного кримінального правопорушення відсутній. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_27 , підтримав думку адвоката ОСОБА_25 зазначив, що Особи 1, 2, 5, які зазначені в клопотанні прокурора відсутні в обвинувальному акті та підозрі. Потерпілий під час продовження строку дії запобіжного заходу відсутній. Однак в інших судових засіданнях він приймає участь. При цьому потерпілий сам зазначав про те, що він не є потерпілим. Ризик переховування є безглуздим, оскільки його підзахисний самостійно з`явився до слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська під час досудового слідства, розуміючи наслідки цього, однак він хоче довести свою невинуватість. Щодо ризику впливу на свідків та потерпілого, зазначив, що його підзахисний був обмежений у ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, а тому вказаний ризик відсутній. Ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, або ж вчинення нового кримінального правопорушення нічим не підтверджений. Припущення прокурора щодо можливості втечі його підзахисного у зв`язку з введенням на території України воєнного стану не можна вбрати до уваги, оскільки на теперішній час з території України виїхати неможливо. У ОСОБА_8 на утриманні є дитина з інвалідністю, який потребує батьківської опіки та захисту. ОСОБА_8 має постійне джерело доходів, на підтвердження чого є відповідні довідки. Враховуючи тривалий термін перебування під вартою, відсутність доведених ризиків, враховуючи тяжкість покарання, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисників. Суду пояснив, що він 13 травня 2021 року особисто з`явився до суду задля того щоб довести свою правоту, однак був затриманий. Судом вже було встановлено відсутність двох ризиків. Прокурором не було надано підтверджень факту його впливу на свідків. Ті обвинувачені, які перебувають на більш м`яких запобіжних заходах, жодним чином не порушують їх. Просив зобов`язати прокурора надати підтвердження існування зазначених ним ризиків.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_31 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки останній не довів жодного ризику, які б підтверджували не можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. У пред`явленому його підзахисному обвинувачені не має а ні свідків, а ні потерпілого. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення його підзахисним, прокурором не підтверджено.
Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника.
Інші учасники судового процесу посили відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Що стосується клопотання прокурора про обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з обвинувального акту та поданого прокурором клопотання, обвинувачений ОСОБА_11 на даний час відбуває покарання за вироком суду та утримується в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4».
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_11 в умовах ізоляції від суспільства у зв`язку з відбуванням покарання, виключає наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні посилається прокурор, як на підставу необхідності обрання такого запобіжного заходу, а тому у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, а також клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, у зв`язку з чим в задоволенні клопотань захисників та обвинувачених слід відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06 серпня 2022 року без визначення розміру застави.
Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 186 КК України, клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.
Главою 18 КПК України врегульовано питання про запобіжні заходи та затримання особи, зокрема згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, прокурором у своїх клопотаннях, а також у судовому засіданні зазначено, що у обвинувачених існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
-обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; може чинити протиправний вплив на свідків, інших підозрюваних та учасників провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення;
-обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків ті інших обвинувачених у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється;
-обвинувачений ОСОБА_12 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків ті інших обвинувачених у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється;
-обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків ті інших обвинувачених у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється;
-обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків ті інших обвинувачених у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Колегією суддів було встановлено, що ухвалами слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених. У вказаних ухвалах слідчими суддями була надана об`єктивна оцінка ризикам, які були неодноразово зазначені прокурором в своїх клопотаннях під час досудового розслідування.
Згідно з обвинувальним актом обвинувачений ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України, обвинувачений ОСОБА_8 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, обвинувачений ОСОБА_10 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Суд не вправі на стадії підготовчого судового засідання вирішувати питання щодо винуватості особи, належності та допустимості доказів на підтвердження такої винуватості.
Між тим, колегія суддів виходить з вірогідності причетності обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з боку обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , колегія суддів виходить із суті пред`явленого обвинувачення останнім, об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255-1, 255-2 КК України, ролі кожного з них у вчиненні кримінальних правопорушень.
Відповідно до примітки до ст. 255 КК України, під злочинним впливом у цій статті та статтях 255-1, 255-3 цього Кодексу слід розуміти будь-які дії особи, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям сприяє, спонукає, координує або здійснює інший вплив на злочинну діяльність, організовує або безпосередньо здійснює розподіл коштів, майна чи інших активів (доходів від них), спрямованих на забезпечення такої діяльності. Під особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі «вора в законі», у цій статті та статтях 255-1, 255-3 цього Кодексу слід розуміти особу, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям здійснює злочинний вплив і координує злочинну діяльність інших осіб, які здійснюють злочинний вплив.
Так, згідно зі ст. ст. 7, 8, 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У сукупності зазначені обставини свідчать про наявність такого ризику, як можливість незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з урахуванням обізнаності обвинувачених щодо місця перебування свідків.
Що ж стосується обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , то колегія суддів повторно зазначає, з урахуванням осіб обвинувачених, обсягу обвинувачення, його суті, вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором доведено не було.
Також колегія суддів вважає, що прокурором не доведено наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПУ України.
Більш того, слід звернути увагу, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Таким чином, надання суду обвинувального акту свідчить про те, що прокурором зібрані усі необхідні докази та вони є достатніми та перебувають у володінні сторони обвинувачення, а тому не можуть бути знищені, приховані або спотворені обвинуваченими.
Також, колегія суддів вважає, що такий ризик, як можливість вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченими, є лише припущенням прокурора та має вірогідний та непрогнозований характер.
При цьому, колегія суду враховує репутацію обвинувачених, а також факт відсутності інформації про причетність останніх до вчинення інших кримінальних правопорушень та притягнення до кримінальної відповідальності в минулому.
Однак, колегія суддів зазначає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, залишається на даний час наявним та, враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинене кримінальне правопорушення, в якому вони обвинувачуються, з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, колегія суддів відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинувачених.
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан.
Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.
Слід надати відповідну оцінку ризику запровадження воєнного стану та збройної агресії в Україні, оскільки місця проживання обвинувачених є максимально наближеним до окупованих територій України та місце проведення бойових дій, а тому є вагомі підстави вважати, що задля перешкоджання розгляду справи обвинувачені можуть переховуватись на тимчасово окупованій території, на якій суттєво обмежені можливості виконання органами влади своїх повноважень, що якісно погіршує криміногенну обстановку.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки на цей час обвинувачені продовжують обвинувачуватися у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, враховуючи те, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачений п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Обвинувачені є раніше не судимими особами, однак обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
Розглядаючи клопотання захисників та обвинувачених щодо зміни запобіжних заходів з тримання під вартою на домашній арешт колегія суддів вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, при цьому у суду відсутні будь-які відомості щодо стану здоров`я обвинувачених такого ступеня тяжкості, який би перешкоджав застосуванню запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості надання належної допомоги в умовах пенітенціарної системи.
На думку колегії суддів інші альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, окрім цього воєнний стан в України може перешкоджати перебуванню обвинувачених за постійним місцем проживання, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку, а тому суд вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є таким, що нездатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, а необхідним та достатнім для виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам є лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів враховує вимоги п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України та не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.
При цьому, колегія суддів приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченим належить продовжити, згідно зі ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
В задоволенні клопотань захисників: ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , про зміну запобіжного заходу відмовити.
В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3