Категорія:ч.1 ст. 125 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 громадянина України, українця, з середньою - спеціальною освітою, не працюючого, раніше судимого:
-18.06.2013 року Луцьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України надано іспитовий строк 2 роки, на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 25.05.2015 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі, 29.07.2020 року звільнено по відбуттю покарання;
-23.03.2021 року Луцьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт;
-18.06.2021 року Луцьким міськрайонним судом за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці 25 днів 03.12.2021 року відбув покарання повністю.
визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.
Згідно з даним вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він., 09 червня 2021 року, близько 23 години, перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_10 , наніс останній удар кулаком правої руки у верхню щелепу останньої, кинув в її напрямку скляну вазу, влучивши в руку, після чого завдав удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока потерпілої, внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді синця на нижній повіці лівого ока, на задній поверхні правого передпліччя, крововиливу та ранки слизової оболонки верхньої губи зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 389 від 11.06.2021 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
Не погоджуючись із таким вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікацію дій останнього, оскаржує вирок через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України по оскаржуваному рішенні, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 09 червня 2021 року, тобто, до ухвалення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України. Разом з тим, покарання у виді арешту строком на 3 місяці 25 днів, призначене вироком Луцького міськрайонного суду від 18 червня 2021 року, ОСОБА_7 повністю відбуто 03 грудня 2021 року. Однак, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, імперативні норми матеріального права, передбачені ч.4 ст. 70 КК України, помилково не застосовані, не визначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Водночас, ОСОБА_7 не зараховано у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, повністю відбуте ним за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року. З огляду на наведене просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком, та за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року, з урахуванням положень ст. 72 КК України, відповідно до якої одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 4 місяці. У строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати повністю відбуте ним покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року. В решті вирок залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення (проступку) та його кваліфікація за ч.1 ст.125 КК України є правильною.
При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.

Проте, такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій прокурором.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (проступку) та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи про призначення обвинуваченому саме такого виду покарання, як громадські роботи, передбаченого у санкції ч.1 ст.125 КК України.
Обставини, які пом`якшують покарання, як правильно встановлено судом є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обтяжуючими покарання обставинами суд правильно визнав рецидив кримінальних правопорушень, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про його особу, зокрема, те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває і за допомогою до них не звертався, а також інформацію про стан його здоров`я.

При призначенні покарання враховано було місцевим судом і думку потерпілої, яка у своїй заяві, просить призначити обвинуваченому покарання згідно вимог Закону.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного й інші обставини кримінального провадження.

За таких обставин, призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, й не є надто м`яким в даній ситуації, як про це вказує прокурор.

Враховуючи вищенаведені обставини провадження та норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст.125 КК України, відповідає тяжкості вчиненого та особі винного.

Таким чином, підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому більшого строку покарання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, тобто незастосування положень ч.4 ст.70 КК України.
Такі доводи сторони обвинувачення заслуговують на увагу суду з врахуванням наступного.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1 - 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
З вищевказаних положень закону вбачається, що при призначенні покарання на підставі ст.70 КК України до обвинуваченого застосовується принцип призначення покарань шляхом їх повного або часткового складання, чи шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Апеляційним судом встановлено, і це підтверджується матеріалами провадження, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року, який набрав законної сили, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 місяці арешту. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, повністю невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2021 року 200 годин громадських робіт, та, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 72 КК України, остаточно визначено до відбуття 3 місяці 25 днів арешту.
Кримінальне правопорушення (проступок), за яким ОСОБА_7 засуджено вироком, що оскаржується в даному провадженні останній вчинив 09 червня 2021 року, тобто до ухвалення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року.
Приймаючи до уваги, що кримінальне правопорушення (проступок), у вчиненні якого ОСОБА_7 визнаний винуватим, вчинений ним до ухвалення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року, то апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку при призначенні обвинуваченому остаточного до відбування покарання слід застосувати положення ч.4 ст. 70 КК України.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування оскаржуваного вироку в частині призначення обвинуваченому покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалюючи в цій частині новий вирок, суд апеляційної інстанції залишає обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України покарання у виді 150 годин громадських робіт.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеного за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року виходячи із правил, передбачених ст.72 КК України, згідно яких одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, остаточно ОСОБА_7 апеляційний суд призначає до відбуття покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
На думку колегії суддів апеляційного суду таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Разом з тим, апеляційний суд у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховує повністю відбуте покарання за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року, яке ОСОБА_7 03 грудня 2021 року відбув повністю.
В решті вирок суду в даному провадженні апеляційний суд залишає без змін.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Залишити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеного за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року виходячи із правил, передбачених ст.72 КК України, згідно яких одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, остаточно ОСОБА_7 , призначити покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_7 повністю відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2021 року, а саме 3 (три) місяці 25 (двадцять п`ять) днів арешту.
Строк відбуття покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду в даному провадженні залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді