Справа № 487/1282/22
Номер провадження № 1-кп/488/215/22

У Х В А Л А
12.10.2022 року

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 156, ч.4 ст.152 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, такі як, можливість переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування і суду, скоєння нового злочину, незаконного впливу на свідків і потерпілу, не зменшилися.
Сторона захисту проти клопотання прокурора заперечувала, обвинувачений послався на існування постійного міста мешкання та роботи, а також відсутності наміру переховуватись від суду; захисник обвинуваченого, посилаючись на те, що ризики, заявлені прокурором та враховані судом при обранні відносно обвинуваченого запобіжного заходу втратили свою актуальність, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України,суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
Відповідно до ст.. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігати спробам, крім іншого: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити вказані дії. Судом встановлено, що ОСОБА_4 , відповідно до обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, один з них особливо тяжкий насильницький злочин, за який передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі (ч.4 ст.152 КК України), а також у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років (ч. 2 ст. 156 КК України), тобто суд приймає до уваги тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим.
Інкриміновані злочини вчинено обвинуваченим за обтяжчуючих обставин - відносно малолітньої особи.
Встановлено також, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків бо він не одружений, дітей та родини не має, до затримання офіційно працевлаштований не був, постійного та стабільного джерела прибутку не мав, зареєстрований у Миколаївській області, постійного місця мешкання у м.Миколаєві не має та під час вчинення інкримінованих злочинів до затримання мешкав за місцем мешкання родини потерпілої, у яких орендував житло.
Таким чином, у суду є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 може ухилитися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Приймаючи до уваги, що відомості про те, що зазначені ризики припинили своє існування, суду не представлені, очевидних ознак їх зменшення також не вбачається, а також враховуючи, що судове провадження до спливу терміну тримання обвинуваченого під вартою не завершено, використовуючи практику Європейського суду з прав людини щодо виправдання тримання під вартою за наявності справжніх інтересів суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості у данному випадку переважають над принципом поваги до особистої свободи, суд погоджується з доводами прокурора про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.
Стосовно клопотання обвинуваченого та його захисника щодо обрання міри запобіжного заходу у виді домашнього арешту, то вирогідність заявлених ризиків є настільки реальною, що вказаний запобіжний захід є неспроможним запобігти даним ризикам, в тому числі з урахуванням перебування України в умовах воєнного стану.
З огляду на наведені прокурором доводи, суд дійшов висновку про доведеність заявлених ризиків та підстав, що вказують на неможливість запобігти даним ризикам з обранням іншого виду запобіжного заходу.
Суд дійшов висновку, що клопотання прокурора є обгрунтованим та підлягає задоволенню, в тому числі, і щодо строку, на який сторона обвинувачення просить продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178,183, 314,331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити за необгрунтованістю.
Клопотання прокурора задовольнити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 11.12.2022 року включно.
Копію ухвали направити начальнику СІЗО м. Миколаєва.
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року, ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1