ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року
м. Київ

справа № 734/4331/18

провадження № 51-5263 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року стосовно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Остер Козелецького району
Чернігівської області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року, ОСОБА_7 засуджено за:
- ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією усього належному йому майна.
Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і виправдано.
Судові рішення в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України в касаційному порядку не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні ним злочинів за таких обставин.
Так, ОСОБА_7 09 липня 2018 року приблизно о 17 год, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи в с. Шуляки Козелецького району Чернігівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, через вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_2 вказаного населеного пункту, який належить ОСОБА_8 , та, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, відкрито заволодів майном ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій майнової шкоди на загальну суму 3590 грн.
Крім того, ОСОБА_7 01 серпня 2018 року приблизно о 17:30, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи в с. Шуляки Козелецького району Чернігівської області, маючи умисел на заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, через вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_3 вказаного населеного пункту, який належить ОСОБА_9 , вчинив на потерпілого розбійний напад, заподіявши останньому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та заволодів майном ОСОБА_9 , спричинивши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 580 грн.
Крім того, ОСОБА_7 06 вересня 2018 року приблизно о 18 год, перебуваючи в с. Косачівка Козелецького району Чернігівської області, маючи умисел на заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, через вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_4 вказаного населеного пункту, який належить ОСОБА_10 , вчинив на потерпілого розбійний напад, заподіявши останньому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та заволодів майном ОСОБА_10 , спричинивши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 12731,15 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, а кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України - закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції:
- безпідставно визнав ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом винуватість її підзахисного в інкримінованих злочинах;
- неправомірно відхилив клопотання сторони захисту про повторний допит свідка ОСОБА_11 , допит свідка ОСОБА_12 , приєднання у якості доказу акту від 04 листопада 2018 року та двох відеофайлів за участю потерпілого ОСОБА_10 , тим самим порушивши принцип змагальності сторін і свободи в поданні до суду своїх доказів, що є порушенням права на захист;
- безпідставно не визнав недопустимим протокол обшуку автомобіля від 08 вересня 2018 року, оскільки на час проведення вказаної процесуальної дії було порушено право ОСОБА_7 на захист та застосовано до нього фізичний тиск з боку працівників поліції;

- безпідставно не визнав недопустимим доказом протоколи впізнання за фотознімками потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оскільки надані на впізнання фотознімки містили різкі відмінності.
Крім того, посилається на те, що суд апеляційної інстанції не звернув належної уваги на доводи її апеляційної скарги та безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримала касаційну скаргу, просила її задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення, а кримінальне провадження - закрити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги; при цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У касаційній скарзі захисник покликається, в тому числі, на істотне порушення кримінального процесуального закону.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з приписами статей 370, 419 КПКУкраїни в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального прав з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПКУкраїни тягне за собою скасування судового рішення.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України.
У певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Колегія суддів касаційного суду уважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника в повній мірі не дотримався з огляду на таке.
Так, суд першої інстанції за результатом розгляду кримінального провадження дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст.187 КК України, та призначив за вказаними нормами кримінального закону відповідне покарання.
Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій із наведенням відповідних обґрунтувань просила скасувати оскаржуване судове рішення, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Так, в обґрунтування своїх вимог захисник посилалась на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України, в тому числі, на недоведення поза розумним сумнівом у діях ОСОБА_7 ознак інкримінованих кримінальних правопорушень. Зазначала також про те, що суд першої інстанції неправомірно відхилив клопотання сторони захисту про повторний допит свідка ОСОБА_11 , допит свідка ОСОБА_12 , приєднання у якості доказу акту від 04 листопада 2018 року та двох відеофайлів, на яких зафіксовано розмову захисника ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_10 , тим самим, порушивши принцип змагальності сторін і свободи в поданні до суду своїх доказів, що є порушенням права на захист; безпідставно не визнав недопустимим доказом протокол обшуку автомобіля від 08 вересня 2018 року, оскільки на час проведення вказаної процесуальної дії було порушено право ОСОБА_7 на захист та застосовано працівниками поліції фізичний тиск; безпідставно не визнав недопустимим доказом протоколи впізнання за фотознімками потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Однак суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, належним чином усіх доводів апеляційної скарги захисника не перевірив, не навів переконливих мотивів для їхнього спростування та не зазначив підстави, через які залишив їх без задоволення.

За змістом ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Зокрема, суд апеляційної інстанції не навів переконливих мотивів щодо спростування доводів апеляційної скарги захисника про безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні її клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_11 , допит свідка ОСОБА_12 та приєднання у якості доказу акту від 04 листопада 2018 року та двох відеофайлів, на яких зафіксовано розмову захисника ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_10 .
При цьому, суд апеляційної інстанції, вказав на те, що суд першої інстанції відмовив у приєднанні протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 , складеного захисником ОСОБА_6 , та визнав його очевидно недопустимим доказом, оскільки такий доказ під час досудового слідства не був своєчасно та належним чином відкритий прокурору в порушення вимог ст. 290 КПК України.
Проте згідно із технічним записом судового засідання від 23 жовтня 2019 року, суд першої інстанції своєю ухвалою не визнавав протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 , проведеного захисником ОСОБА_6 , очевидно недопустимим доказом, а відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про приєднання до справи відеозапису розмови захисника ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_10 .
Крім того, суд апеляційної інстанції, врахувавши висновок експерта № 101 від 17 вересня 2018 року, визнав неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про застосування до ОСОБА_7 під час досудового розслідування фізичного тиску з боку працівників поліції. При цьому, апеляційний суд вказав на те, що з відповідними заявами чи скаргами щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ні останній, ні захисники не звертались.
Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки зі змісту висновку експерта № 101 від 17 вересня 2018 року вбачається, що потерпілий ( ОСОБА_7 ) зазначав про застосування до нього фізичного тиску працівниками поліції, які виражалися у нанесенні йому ударів ногами та руками по тулубу, застосуванні еклектичного струму.
З огляду на висновки Європейського суду з прав людини, викладені, зокрема, в рішенні у справі «Коробов проти України» (від 21 липня 2011 року), коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, це положення вимагає проведення ефективного офіційного розслідування, яке має бути спроможним забезпечити встановлення та покарання винних осіб. Розслідування небезпідставних скарг про жорстоке поводження також повинно бути ретельним, тобто органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні й необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.
Касаційною перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено, що судовими інстанціями були здійснені належні заходи щодо розслідування фактів, відображених у скарзі захисника, про застосування фізичного тиску до ОСОБА_7 з боку працівників поліції.
Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 419 КПК України при розгляді апеляційної скаргисторони захисту, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК України), яке відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 438 цього Кодексу є підставою для скасування судового рішення у касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню через допущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то Суд позбавлений можливостей перевірити інші доводи касаційної скарги захисника.
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, дати на них вичерпні відповіді й постановити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3