Дата документу 30.03.2022 Справа № 331/4358/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4358/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/448/22 Доповідач в 2 інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Веселе Бериславського району Херсонської області, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, місця реєстрації не маючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 25 березня 2003 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23 лютого 2004 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 19 днів;
2) 3 лютого 2005 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст.ст. 69, 70, 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
3) 12 жовтня 2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 5 травня 2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 10 днів;
4) 16 березня 2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 69, 70, 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі;
5) 8 грудня 2009 року Бериславським районним судом Херсонської області за ст. 395, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 6 травня 2011 року по відбуттю строку покарання;
6) 9 липня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 22 вересня 2017 року по відбуттю строку покарання;
7) 12 квітня 2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,
визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та виправданий у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України, та виправданий у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

2 липня 2019 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_7 знаходячись у Центральному парку культури та відпочинку «Дубовий Гай», а саме неподалік від вул. Набережна магістраль в м. Запоріжжі, біля р. Мокра Московка, діючи з прямим умислом, направленим на умисне вбивство ОСОБА_10 , під час сумісного вживання спиртних напоїв, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті неприязних відносин, усвідомлюючи та бажаючи спричинення потерпілому смерті, стиснувши ніж у правій руці, наніс йому ним один удар в область грудної клітини справа, чим спричинив ОСОБА_10 одиночне, проникаюче, сліпе, колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням печінки та подальшою масивною крововтратою, яке за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, у даному випадку смертельне, тому що між ушкодженням і смертю є прямий причинний зв`язок.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , дістав з-за поясу шортів предмет, схожий на медичний скальпель та наніс йому ним один удар в область шиї зліва, чим спричинив ОСОБА_10 різану рану на шиї, яка має ознаки легкого тілесного ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше як 21 день, яка судячи зі своїх морфологічних особливостей, виникла незадовго до настання смерті, від дії предмету, який має ріжучі властивості, до причини смерті відношення не має.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичних експертиз», смерть ОСОБА_10 настала від одиночного, проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням печінки та подальшою масивною крововтратою.
Після спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину.
Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що показання свідків та надані стороною обвинувачення докази не доводять його причетність до скоєння кримінального правопорушення та не спростовують версію обвинуваченого з приводу того, що вказаний злочин він не вчиняв, проведені експертизи не дають однозначну відповідь на питання, чия саме кров була виявлена на шортах обвинуваченого, а експертиза скальпеля взагалі не проводилась.
В апеляційній скарзі прокурор вважає вироку суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не мотивував, з яких саме передбачених КПК України підстав, протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 визнаний недопустимим доказом.

Крім того, 24 травня 2021 року в судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи з метою встановлення правдивості показань свідка ОСОБА_11 , наданих під час проведення досудового розслідування та в суді, але всупереч вимогам КПК України вказане клопотання судом розглянуто не було.

Також суд першої інстанції вдався до припущень з приводу того, що свідок ОСОБА_11 могла перебувати у стані алкогольного сп`яніння, а також необґрунтовано визнав ряд доказів недопустимими.

Зокрема, на початку проведення слідчого експерименту слідчий пересвідчився, що свідок ОСОБА_11 розуміє свої права та обов`язки, висловила бажання надати пояснення щодо обставин злочину та показати механізм спричинених тілесних ушкоджень, а також пересвідчився в адекватному сприйнятті свідком інформації та відсутності у останньої ознак алкогольного чи іншого сп`яніння.

Таким чином застосування судом принципу «плодів отруєного дерева» є безпідставним, оскільки слідчий експеримент проводився на стадії досудового розслідування, а свідчення ОСОБА_11 надані під час судового розгляду жодним чином не залежать та не впливають на проведену слідчу дію.

При дослідженні протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , суд в порушення вимог ст. 374 КПК України не зазначив, які саме порушення були допущені під час проведення вказаної слідчої дії, у зв`язку з чим, взагалі не надав оцінки вказаному доказу.

Крім того, суд не оцінив показання свідка ОСОБА_13 , яка бачила бійку та конфлікт саме між обвинуваченим та потерпілим.

Вважає необґрунтованими та безпідставними висновки суду про те, що виявлені на шортах обвинуваченого сліди крові могли утворитись в результаті тривалого перебування в кайданках, зокрема не надано будь-якої оцінки факту виявлення під час затримання двох плям крові на шортах обвинуваченого з подальшим їх дослідження в ході проведення експертизи.

Тобто судом не враховано, що від кайданок можливе утворення лише мазків, а не плям крові.

Також судом не взято до уваги, що знайдена на шортах ОСОБА_7 кров людини може належати йому особисто лише у випадку наявності зовнішньої кровотечі, його футболка також містила плями крові, а під час проведення обшуку в його шортах було виявлено та вилучено металевий скальпель з нашаруванням крові.

Судом не надано оцінки тому факту, що під час затримання ОСОБА_7 безперервно здійснювався відеозапис, затримання відбувалось у присутності захисника та понятих, і вказаним відеозаписом підтверджується відсутність у обвинуваченого тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею.

Просить виправдувальний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді 12 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання у вигляді 14 років позбавлення волі.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про повторне дослідження письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме: протокол огляду місця події від 02.07.2019; протокол огляду трупа від 03.07.2019; протокол затримання особи в порядку ст. 208 КПК України із відеозаписом його проведення; протокол слідчого експерименту свідка ОСОБА_11 із відеозаписом його проведення; протокол слідчого експерименту свідка ОСОБА_14 із відеозаписом його проведення; протокол пред`явлення фото трупа для впізнання від 14.09.2019; висновок експерта №2460 від 02.08.2019; висновок експерта №344 від 31.07.2019; висновок експерта №1498 від 15.07.2019; висновок експерта №1507 від 16.07.2019; висновок експерта №509 від 30.08.2019; висновок експерта №1624 від 22.08.2019; висновок експерта №510 від 30.08.2019; висновок експерта №511 від 30.08.2019: висновок експерта №1626 від 22.08.2019; висновок експерта №512 від 30.08.2019; висновок експерта №1697 від 03.09.2019; висновок експерта №1622 від 02.09.2019; висновок експерта №507 від 30.08.2019; висновок експерта №1623 від 02.09.2019; висновок експерта №513 від 30.08.2019; висновок експерта №1625 від 16.08.2019; висновок експерта №302 к від 24.09.2019; повторно допитати свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , крім того допитати свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , про допит яких прокурором заявлялись клопотання та надати їм належну оцінку.

Вислухавши позицію прокурора з приводу заявленого клопотання, який його підтримав, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення вказаного клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Верховний Суд у своїй постанові від 10 червня 2020 року у справі № 712/2341/15-к (провадження № 51-6364км19) зазначив, що наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. У частині 2 ст. 23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Враховуючи, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду, то відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

В даному кримінальному провадженні вказані у клопотанні прокурором документи були досліджені судом першої інстанції, а свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 допитані в судовому засіданні, їх показання викладені у вироку та оцінені судом першої інстанції.

Фактів неповного або з порушеннями дослідження судом першої інстанції обставин кримінального провадження в клопотання прокурором не наведено, і доводи його клопотання фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку суду щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

З приводу клопотання прокурора в частині виклику та допиту свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, не суд першої інстанції, а саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити явку свідків обвинувачення у судове засідання, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Суд першої інстанції був позбавлений можливості самостійно здійснювати розшук та забезпечувати явку вищевказаних свідків у судове засідання, чи з власної ініціативи звертатися до органу досудового розслідування з дорученням про встановлення місця проживання та забезпечення явки свідків, оскільки суд, відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно здійснюватись в розумні строки, а згідно ч. 4 цієї статті провадження, щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Матеріали кримінального провадження доводять, що суд першої інстанції створив всі необхідні умови для реалізації стороною обвинувачення процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже матеріалами провадження повністю спростовано доводи клопотання сторони обвинувачення про наявність підстав для допиту вказаних свідків в апеляційному суді із посиланням на те, що суд першої інстанції безпідставно вирішив за недоцільне допитувати їх в судовому засіданні.

За таких обставин колегія суддів прийняла рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора, оскільки визначених у ч. 3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження доказів прокурор в обґрунтування клопотання не зазначив.

По суті доводів апеляційної скарги прокурор у судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що суд першої інстанції невірно оцінив протоколи слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Крім того, під час затримання ОСОБА_7 здійснювався відеозапис, і на обвинуваченому не було поранень із зовнішньою кровотечею. Вважає, що не було підстав для визнання слідчих експериментів недопустимими доказами, до того ж, суд відмовив у проведенні психіатричної експертизи з ОСОБА_11 , а підстав вважати, що вона під час слідчого експерименту перебувала у стані сп`яніння не було.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду вважав вирок суду законним, просив залишити його без змін. Зазначив, що скальпель якщо і був дійсно вилучений, проти по ньому не проводилось жодної експертизи, а отже не встановлено що цей предмет має відношення до вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину.

Обвинувачений у судовому засіданні апеляційного суду також заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок залишити без змін, зазначив, що кров на шортах належить йому, а скальпель підкинули.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст. 374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, і оцінивши надані стороною обвинувачення докази по справі як кожний окремо, так в їх сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

При цьому, судом було обґрунтовано свій висновок про необхідність виправдання ОСОБА_7 тим, що обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, надані стороною обвинувачення докази не спростовують версію сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не наносив ножове поранення ОСОБА_10 , проведені експертизи не дають відповідь на питання, чия саме кров була виявлена на шортах обвинуваченого, а експертиза скальпеля взагалі не проводилась, протокол проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2019 року за участі свідка ОСОБА_11 є недопустимим доказом, інших досліджених в судовому засіданні доказів недостатньо для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, а сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого усунути не можливо.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, та вважає, що він ґрунтується на вірній оцінці досліджених в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.

За змістом ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є лише ті фактичні дані, які отримані у передбаченому цим Кодексом порядку. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні злочину покладається на сторону обвинувачення.

Матеріали кримінального провадження та зміст мотивувальної частини оскаржуваного вироку вказують на те, що суд першої інстанції, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що саме він вчинив цей злочин.

Перевіривши надані в суді першої інстанції показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 щодо обставин конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 , механізму та локалізації нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, а також надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_7 документи, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони не можуть бути визнані такими, що поза розумних сумнівів доводять вину обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції показав, що між ОСОБА_21 (« ОСОБА_25 ») та ОСОБА_10 почалась словесна перепалка, яка в подальшому переросла в бійку, при цьому ОСОБА_21 бив ОСОБА_10 руками й ногами, кидав в нього пляшки з водою. Після того, як ОСОБА_10 впав на землю, ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , взявши потерпілого за руки та за ноги, відтягнули його до низу пагорбу. ОСОБА_21 , витягнувши з барсетки ніж з чорною рукояткою, лезо якого було заточене з обох боків, впевнено направився в сторону ОСОБА_10 , який лежав, та наніс удар ножем в правий бік ОСОБА_10 .

Додатково пояснив, що скальпель йому підкинули співробітники поліції під час затримання, а сліди крові, які були виявлені на його шортах, були наслідком тривалого застосування до нього наручників, в результаті чого на його зап`ястях утворились криваві потертості.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 категорично повідомляв, що не наносив жодних ножових поранень потерпілому ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що між ОСОБА_21 на прізвисько « ОСОБА_25 » та ОСОБА_10 виникла конфліктна ситуація, до якої пізніше приєднався обвинувачений ОСОБА_7 . Вона бачила, як обвинувачений та «Кримський» били руками та ногами ОСОБА_10 , внаслідок чого останній впав на землю обличчям вниз. Після падіння потерпілого, ОСОБА_7 повернувся до столу та продовжив вживати горілку, а ОСОБА_10 , лежачи на невеликому пагорбі, скотився донизу. В цей час «Кримський» витягнув зі своєї барсетки ніж з чорною рукояткою, лезо якого було заточене з двох сторін, та, підбігши до лежачого ОСОБА_10 , наніс йому один удар ножем в правий бік тулуба.

Під час повторного допиту свідок ОСОБА_11 додатково пояснила, що в ході проведення слідчого експерименту вона надала неправдиві відомості щодо обставин вчинення злочину та механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 померлому ОСОБА_10 , оскільки під час проведення вказаної слідчої дії на неї здійснювався тиск з боку прокурора та працівників поліції, у зв`язку з чим, вона обмовила ОСОБА_7 . Крім того, зазначила, що під час проведення вказаної слідчої дії вона перебувала в стані сп`яніння, а під час досудового розслідування надавала ті показання, які їй говорили працівники поліції.

Також зазначила, що ОСОБА_21 із собою забрав з місця події ніж, яким наніс удар потерпілому, а того, щоб ОСОБА_7 наносив удари скальпелем ОСОБА_10 , вона не бачила.

Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показала, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 два удари в обличчя, внаслідок чого розбив останньому ніс та губу. Від ударів потерпілий впав на землю неподалік від столу, а потім самостійно піднявся, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 почалась словесна сутичка з використанням нецензурної лайки. Після цього вони заспокоїлись і ОСОБА_10 пішов вниз в сторону річки вмитися, за ним слідом пішов ОСОБА_7 . Через деякий час ОСОБА_7 повернувся та попросив щоб йому злили воду на руки. Зазначила, що в руках обвинувачений нічого не тримав. ОСОБА_21 на прізвисько « ОСОБА_25 » пішов в сторону, де знаходився ОСОБА_10 та через 3 хвилини повернувся до столу.

Додатково пояснила, що в той день будь-яких колюче-ріжучих предметів у ОСОБА_7 вона не бачила.

Вказані показання свідка ОСОБА_13 жодним чином не доводять вину ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_10 , оскільки вона повідомила лише про нанесення обвинуваченим потерпілому декількох ударів кулаком в обличчя, а про заподіяння йому тілесних ушкоджень ножем взагалі нічого не повідомляла.

В суді першої інстанції також були допитані потерпілий ОСОБА_15 , свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , показання яких, на думку колегії суддів, взагалі не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню, оскільки безпосередніми свідками події вони не були, а про обставини вбивства ОСОБА_10 їм фактично нічого не відомо.

За таких обставин, проаналізувавши показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд першої інстанції дав їм належну оцінку та зробив обґрунтований висновок, що вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення вони не доводять.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що наявні в матеріалах кримінального провадження документи не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду та взяті до уваги судом як переконливі.

Так, у суді першої інстанції були досліджені документи, а саме: протоколи огляду місця події від 2 липня 2019 року; протокол огляду трупа від 3 липня 2019 року; протокол пред`явлення фото трупа для впізнання від 14 вересня 2019 року; висновок експерта № 2460 від 2 серпня 2019 року; висновок СПЕ № 344 від 31 липня 2019 року (т. 3, а.с. 13-58, 64-68, 72-76, 109-115, 178-183).

Вказані документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки вони підтверджують факт проведення огляду на місці скоєння злочину, виявлення та вилучення з місця події речей зі слідами РБК, факт огляду трупа ОСОБА_10 , впізнання ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_15 , ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та причини його смерті, психічний стан обвинуваченого ОСОБА_7 .

Окремо слід звернути увагу на те, що як на місці події, так і будь-де в іншому місці, не було виявлено знаряддя вчинення злочину ніж, яким за версією сторони обвинувачення ОСОБА_7 вбив ОСОБА_10 .

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 2 липня 2019 року вбачається, що в ході обшуку ОСОБА_7 у останнього було виявлено та вилучено окрім іншого, металевий предмет, схожий на скальпель з нашаруванням РБК (т. 3, а.с. 119-123)

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять жодних експертиз, якими було б встановлено належність крові на скальпелі потерпілому ОСОБА_10 , так само як і не було проведення експертних досліджень, які б підтверджували, що саме цей скальпель був знаряддям вчинення злочину.

З висновку експерта № 509 від 30 серпня 2019 року вбачається, що як кров ОСОБА_7 , так і кров ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0, з супутним антигеном Н (т. 3, а.с. 239-242).

З цього слідує, що потерпілий та обвинувачений мають одну групу крові, тому встановити її належність до однієї чи іншої особи не виявляється можливим.

З висновків експертиз № 1624 від 22 серпня 2019 року (фрагменти рослинності з ложа трупа), № 510 від 30 серпня 2019 року (змив з лівої руки трупа, № 511 від 30 серпня 2019 року (серветка з ложа трупа), № 1626 від 22 серпня 2019 року (фрагменти рослинності, вилучені з ґрунту на місці події), № 512 від 30 серпня 2019 року (шорти ОСОБА_7 ), № 1622 від 2 вересня 2019 року (шорти ОСОБА_7 ), № 507 від 30 серпня 2019 року (піднігтьовий вміст зрізів вільних кінцівок нігтьових пластин з правої та лівої руки трупа), № 1623 від 2 вересня 2019 року (футболка ОСОБА_7 ), № 513 від 30 серпня 2019 року (футболка ОСОБА_7 ), вбачається, що знайдена кров людини та виявлений антиген В з ізогемаглютиніном анти-А, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0, у тому числі від трупа ОСОБА_10 та (або) обвинуваченого ОСОБА_7 , за наявності в останнього на момент того, що відбулося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 3, а.с. 249-251; т. 4, а.с. 7-10, 15-20, 27-29, 36-39, 54-56, 63-66, 73-75, 82-85).

Таким чином, вищевказані експертизи не є інформативними, оскільки не дають однозначну відповідь на питання, кому саме належить кров, виявлена на досліджуваних експертами об`єктах обвинуваченому ОСОБА_7 чи потерпілому ОСОБА_10 .

Причому найбільш вирішальне та істотне значення в даному кримінальному провадженні підлягало з`ясування того, чия саме кров була виявлена на шортах обвинуваченого.

Однак висновки експертиз № 512 від 30 серпня 2019 року та № 1622 від 2 вересня 2019 року не змогли надати категоричну відповідь на це питання, що свідчить про наявність обґрунтованих сумнівів з приводу належності крові на шортах обвинуваченого саме ОСОБА_10 та не спростовує показання самого ОСОБА_7 про те, що кров на шортах належить йому.

Даних на спростування версії обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що він міг отримати тілесні ушкодження із зовнішньою кровотечею внаслідок застосування до нього кайданок, стороною обвинувачення надано не було.

За таких обставин, усі вищезазначені документи як окремо, так і в сукупності не містять відомостей про обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню в даному кримінальному провадженні і не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що протокол слідчого експерименту від 15 серпня 2019 року за участі свідка ОСОБА_11 є недопустимим доказом, оскільки, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України, з метою дотримання передбаченого ст. 23 КПК України принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд першої інстанції не міг враховувати в якості доказів відомості, які містить цей протокол у зв`язку з тим, що ці показання були надані на досудовому розслідуванні, а суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Враховуючи, що свідок ОСОБА_11 , будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та приведеною до присяги, категорично заперечувала правдивість своїх показань, наданих у ході слідчого експерименту, суд першої інстанції обґрунтовано враховував лише ті показання, які вона надала безпосередньо у судовому засіданні під час допиту.

За таких обставин, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що з урахуванням доктрини «плодів отруєного дерева» недопустимим є і висновок експерта № 302/к від 24 вересня 2019 року.

Так, відповідно доктрини «плодів отруєного дерева» недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими. Тобто слід надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (див. рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи, що висновок експерта № 302/к від 24 вересня 2019 року є похідним від протоколу слідчого експерименту від 15 серпня 2019 року за участі свідка ОСОБА_11 , то суд першої інстанції правильно визнав його недопустимим доказом, який не може бути взятий до уваги в даному кримінальному провадженні.

Крім того, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, оцінюючи надані стороною обвинувачення докази на доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недопустимість як доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 16 серпня 2019 року за участі свідка ОСОБА_14 та відеозапису до нього (т. 3, а.с. 95-107), оскільки ці показання були надані ОСОБА_14 на досудовому розслідуванні, в суді ця особа допитана не була, а суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Натомість, суд першої інстанції не мав можливості виконати вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України, оскільки сторона обвинувачення не змогла забезпечити явку ОСОБА_14 , тому безпосередньо в судовому засіданні він допитаний не був, у зв`язку з чим, надані ним під час слідчого експерименту показання з приводу обставин події, механізму та локалізації тілесних ушкоджень, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

З урахуванням усього викладеного вище колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування не надано доказів для доведення поза розумних сумнівів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки наявні докази не підтверджують факт нанесення саме ним поранень, від яких настала смерть потерпілого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 62 Конституції України та ст. 17, ч. 3 ст. 373 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції належним чином не дослідив показання свідків та документи, повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та мотивувальною частиною оскаржуваного вироку, з якої вбачається, що суд виклав оцінку та аналіз всіх наданих стороною обвинуваченням та досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що за відсутністю належних, допустимих, достовірних, та у своїй сукупності достатніх доказів, суд першої інстанції прийняв єдине вірне рішення про виправдання обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження і постановити законний та обґрунтований вирок, а також підстав для його скасування, у тому числі, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

на підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2021 року, яким ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та виправданий у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4