КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 19 квітня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 19 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного 14 вересня 2021 року Кагарлицьким районним судом Київської області, ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, терміном на 60 днів до 17 червня 2022 року включно .
Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема тим, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, перебуваючи на волі може продовжити вчиняти інші злочини та перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на даний час, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 19 квітня 2022 року.

При цьому обвинувачений вказує, що суд порушив п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки не дослідив, не перевірив підстави утримання під вартою та автоматично продовжив тримання під вартою.

Окрім того, у клопотанні прокурора не викладені обставини, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, та клопотання не містить посилання на матеріали, що підтверджують обставини вчинення злочину.
Вважаючи, що суд систематично порушував право обвинуваченого на захист, апелянт вказує на те, що 19 квітня 2022 року під час розгляду провадження суд не розглядав його заяви про відвід суду та не розглянув його заяву про відмову від захисника.

Що стосується ризиків переховування від суду та вчинення злочинів то обвинувачений вказує, що суд поклав на нього неофіційний обов`язок роками давати звіт по місцеперебуванню, на догадках без виклику з`являтися до суду без надіслання повісток-викликів, при тому що в 2018, 2019 роках він систематично заявлявся до суду, але судових засідань не відбувалось, однак суд не взяв це до уваги. Про те, що судові виклики не надсилались може підтвердити ОСОБА_6 .

Висунуті обвинувачення у вчиненні злочинів не можуть бути такими, що доводять реальність вчинення злочину в майбутньому.

Окрім того, суд не взяв до уваги, що він дійсно лікувався в реабілітаційному центрі та добропорядно виховував малолітнього сина.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання обвинуваченого про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали, додані до апеляційної скарги та витребувані з суду першої інстанції, за апеляційною скаргою обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Кагарлицького районного суду Київської області від 19 квітня 2022 року щодо підстав для продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.
Так, суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 послався на наявність ризиків, перелічених у ст. 177 КПК України, які у даному провадженні полягають у тому, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватись від суду, продовжити вчиняти інші злочини та перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що обвинувачений систематично в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суду не повідомляв, продовжує вчиняти злочини, не працює та не навчається, перебуваючи на волі може продовжити вчиняти інші злочини та перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, оскільки після звільнення по даному кримінальному провадженню з-під варти, неодноразово судимий, 05 червня 2020 року Ірпінським міським судом за ч.2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту; 19 січня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту.

Також знаючи, що відносно нього Кагарлицьким районним судом слухаються кримінальні провадження № 0000555 від 23 листопада 2018 року за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, № 0000013 від 09 січня 2020 року за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України обвинувачений знову вчиняє умисні злочини, що дало суду підстави вважати, що ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Також продовжуючи ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою суд врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведеності його винуватості у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, а також у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно з проникненням в приміщення.

Окрім того, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд врахував особу обвинуваченого, який не працює, не навчається, негативно характеризується за місцем проживання.
Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції від 19 квітня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, а тому суд першої інстанції дійшов до правильних висновків, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість скасування обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу.
Таким чином, доводи апелянта про відсутність доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б свідчили, що продовжений ОСОБА_5 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, а тому колегія суддів вважає скасування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не забезпечить його належної процесуальної поведінки у даному кримінальному провадженні.
Доводи апелянта проте, що 19 квітня 2022 року під час розгляду провадження суд не розглядав його заяви про відвід суду та не розглянув його заяву про відмову від захисника, є безпідставними, позаяк із журналу судового засідання від 19 квітня 2022 року убачається, що в цьому судовому засіданні обвинувачений не заявляв відвід суду та не заявляв про відмову від захисника.

А заява ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_7 від 22 лютого 2022 року була розглянута та залишена без задоволення, про що свідчить відповідна ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року.

Посилання обвинуваченого на те, що суд поклав на нього неофіційний обов`язок роками давати звіт по місцеперебуванню, на догадках без виклику з`являтися до суду без надіслання повісток-викликів, при тому що в 2018, 2019 роках він систематично заявлявся до суду, але судових засідань не відбувалось, однак суд не взяв це до уваги є неспроможними.

Так з ухвали суду убачається, що, розглядаючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним про наявність в провадженні Кагарлицького районного суду кримінальних проваджень стосовно нього, будь-яких заходів, спрямованих на те, щоб дізнатися про стан розгляду провадження не застосовував, провадженням у справі не цікавиться, поштової кореспонденції з суду не отримував, а тому у суду були всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 недобросовісно ставиться до процесуальних обов'язків, неухильне виконання яких визначено вимогами КПК України.
Посилання апелянта на те, що у клопотанні прокурора не викладені обставини, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні злочинів та не містять посилання на матеріали, що підтверджують обставини вчинення злочину, є необґрунтованими, оскільки у клопотанні прокурора викладені обставини за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, а питання доведеності обвинувачення не може бути розглянутим під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, як передчасне.

Посилання обвинуваченого на ту обставину, що висунуті обвинувачення у вчиненні злочинів не можуть бути такими, що доводять реальність вчинення злочину в майбутньомує безпідставним, позаяк суд розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого враховував не тільки наявність у провадженні суду інших кримінальних проваджень, а й наявність такого ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, як вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема, те, що після звільнення по даному кримінальному провадженню з-під варти, ОСОБА_5 неодноразово судимий, 05 червня 2020 року Ірпінським міським судом за ч.2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту; 19 січня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту.
Доводи апелянта про те, що судом не було враховано його перебування в реабілітаційному центрі та наявність у нього малолітнього сина, є безпідставними, оскільки вказані обставини не нівелюють наявність ризиків, які були підставою для застосування та продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а тому посилання ОСОБА_5 на порушення порушує п. 3 ст. 5 Конвенції є безпідставним.

Отже, ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 19 квітня 2022 року про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 14 вересня 2021 року про обрання обвинуваченому за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №368/947/16-к

Провадження №11-кп/824/2350/2022 Категорія КК: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Доповідач ОСОБА_1