ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1974/22 Номер провадження 11-сс/814/359/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 14 квітня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, а саме: нежитлового приміщення, загальною площею 60,3 кв.м., розташованого у будинку №88 по вул.Пушкіна в м.Полтава, що належить КТ „Кабак та інші фірма „Ювілейне, в особі повного учасника ОСОБА_8 .
Як вбачається зі змісту клопотання, СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000313 від 17.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

В клопотанні прокурора зазначено, що службові особи Полтавської міської ради зловживаючи службовим становищем безпідставно передали суб`єктам господарювання для ведення підприємницької діяльності підвальні приміщення будинків в м.Полтава, які призначені для захисту людей внаслідок виникнення надзвичайних ситуацій, воєнних дій та терористичних актів (бомбосховищ).

Так, 15.03.2022 року до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшла заява від мешканців будинку АДРЕСА_1 , в якій повідомили, що у під`їзді №17 вказаного будинку мається підвальне приміщення, власником якого являється ОСОБА_8 . Вказана особа перешкоджає мешканцям під`їздів №17, 18, АДРЕСА_2 у вільному доступі до приміщення, яке на час воєнного стану має використовуватись як об`єкт цивільної оборони (бомбосховище), внаслідок виникнення надзвичайної ситуації, воєнних дій та терористичних актів.

Право власності на вказане нежитлове приміщення підтверджується договором купівлі-продажу комунального майна нежитлового приміщення від 24.12.2008 року, відповідно до якого власником являється КТ „Кабак та інші фірма „Ювілейне.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав на відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки власником було надано документи, що підтверджують законність набуття права власності на нежитлове приміщення. При цьому, встановлення фактів перешкоджання доступу до приміщення мешканців будинку виходить за межі кримінального провадження.

В апеляційній скарзі, із внесеними до неї доповненнями, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків фактичним обставинам провадження, та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на нежитлове приміщення, з позбавленням права відчуження, розпорядження, окрім надання вказаного приміщення у використання особами для укриття під час повітряних тривог у період воєнного стану.
Вказує, що дане майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, є матеріальним об`єктом, що може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже потребує вжиття заходів щодо його збереження.
Власник майна ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлена про місце, дату та час слухання в судове засідання не з`явилась. Про причини своєї неявки суд апеляційної інстанції не повідомила.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку представника ОСОБА_7 , який просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до такого висновку.
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000313 від 17.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт вилученого під час обшуку майна, прокурор зазначив, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Розглядаючи клопотання прокурора, слідчий суддя перевірив вказані обставини та дійшов правильного висновку про те, що законних підстав для накладення арешту немає.

Диспозицією ч.1 ст.364 КК України передбачено відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Відповідно до Примітки, шкода, передбачена цією частиною статті, визнається істотною, якщо вона в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
З об`єктивної сторони зловживання владою або службовим становищем відноситься до злочинів з матеріальним складом. Тому, крім діяння, її обов`язковими ознаками є матеріальна шкода, спричинена службовою особою, а також причинний зв`язок між цією шкодою і самим зловживанням.

Матеріали клопотання не містять жодних даних щодо того, що внаслідок дій службових осіб спричинено істотну шкоду, в чому вона виразилась та яка сума цієї шкоди.

Обставин, які б підтверджували, що здійснення підприємницької діяльності та тривале володіння нежитловим приміщенням перешкоджає доступу мешканців будинку до даного приміщення підвального типу, призводить до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення чи передачі, матеріали провадження не містять.

Тобто слідчим, всупереч вимогам ч.3 ст.132 КПК України, не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, що унеможливлює застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, клопотання про накладення арешту на майно прокурор мотивував необхідністю забезпечення збереження речових доказів. Разом з тим, з огляду на матеріали провадження, нежитлове приміщення не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. При цьому, вказане підвальне приміщення не являється безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, що розслідується, та не відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування не доведено законних підстав для накладення арешту, а тому ухвала слідчого судді є законною і підстав для її скасування немає.
При цьому, як вбачається з матеріалів провадження, слідчим органом здійснюється досудове розслідування нетяжкого кримінального правопорушення, інкриміновані дії здійснені в період 2008 року.

17.03.2022 року, тобто, на момент внесення відомостей до ЄРДР, визначені п.3 ч.1 ст.49 КК України строки давності для притягнення до кримінальної відповідальності закінчились, що є підставою для закриття кримінального провадження у відповідності до п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 14 квітня 2022 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4