Справа № 463/5593/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/681/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника власника майна: ОСОБА_7

розглянувши в м. Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_8 , звернувся з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на майно, а саме на транспортний засіб автомобіль марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та власником якого є ОСОБА_9 ), обшук якого проводився 30.07.2022, під час якого указаний транспортний засіб вилучено.
Ухвалою слідчого судді слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_8 , погодженого з прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР ОСОБА_6 про арешт майна.
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що місцем вчинення злочину згідно повідомлення про підозру та згідно матеріалів самого клопотання є місце поблизу ресторану «Тарон» у м. Львові по вул. Кузневича 6 в м. Львові, кошти,які були вилучені органом досудового розслідування у ОСОБА_10 були при ньому,а не в автомобілі. Після отримання неправомірної вигоди він не користувався вказаним автомобілем, не здійснював рух на ньому. Окрім того, вказаний автомобіль був куплений власником майна ОСОБА_9 ще до укладення шлюбу, а відтак не може в подальшому стати предметом спеціальної конфіскації. Також слідчий суддя звертає увагу на стан здоров`я власника майна, докази якого долучені до матеріалів справи і які вказують на потребність в управлінні вказаним автомобілем, сам власник зазначеного автомобіля, заперечує проти обґрунтованості обмеження його права власності, що в сукупності, свідчить про відсутність принципу співмірності при накладенні даного арешту, а також про невиправдане обмеження права власності.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 марки автомобіля марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_5 (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та власником якого є ОСОБА_9 ), обшук якого проводився 30.07.2022 , під час якого указаний транспортний засіб вилучено.
Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду, викладені у ній, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що старший оперуповноважений Львівського управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки Національної Поліції України ОСОБА_10 , використовуючи своє службове становище вимагав та одержав частину неправомірну вигоду від ОСОБА_11 у розмірі 1 000 доларів США за вплив на прийняття рішення службовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави - службовими особами ВП №1 ЛРУП № 1 ГУ НП у Львівській області щодо реєстрації його звернення про вчинення неправомірних дій з боку ОСОБА_12 , внесення таких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, притягнення особи до кримінальної відповідальності та вжиття заходів щодо відшкодування завданої шкоди.
ОСОБА_10 затриманий 30.07.2022 о 12 год. 31 хв. на підставі ст. 208 КПК України під час вчинення злочину.
З метою збереження майна (речових доказів) та переслідуванням особи, для отримання та перевірки доказів у вказаному кримінальному провадженні, 30.07.2022 слідчим ОСОБА_13 , у відповідності до ч. 3 ст. 233 КПК України, до постановлення ухвали слідчого суді проведено обшук транспортного засобу - автомобіля марки автомобіля марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_4 , V1N: НОМЕР_2 (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та власником якого є ОСОБА_9 ) за результатами якого вказаний транспортний засіб вилучений та поміщений на штрафмайданчик ГУ НП у Львівській області за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 15.
Зазначає, що органом досудового розслідування за наслідками проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що зазначений транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тому його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Сторона обвинувачення наголошує, що на даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказаний транспортний засіб є доказом у кримінальному провадженні, адже він відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів та подальшої можливої конфіскації майна (транспортного засобу - автомобіля марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_2 (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та власником якого є ОСОБА_9 ).
Заслухавши суддю доповідача, пояснення присутніх учасників судового прововадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, а також можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при постановленні оскарженої ухвали, слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.

Так, однією з правових підстав накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, є відповідність цього майна, критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Як вбачається з матеріалів провадження, Слідчими Першого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Львові здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207 від 20.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.
В ході проведення досудового слідства встановлено, що старший оперуповноважений Львівського управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки Національної Поліції України ОСОБА_10 , використовуючи своє службове становище вимагав та одержав частину неправомірну вигоду від ОСОБА_11 у розмірі 1 000 доларів США за вплив на прийняття рішення службовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави - службовими особами ВП №1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області щодо реєстрації його звернення про вчинення неправомірних дій з боку ОСОБА_12 , внесення таких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, притягнення особи до кримінальної відповідальності та вжиття заходів щодо відшкодування завданої шкоди.
В межах даного кримінального провадження слідчим у відповідності до ч.3 ст.233 КПК України, до постановлення ухвали слідчого судді проведено обшук транспортного засобу автомобіля марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_2 (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та власником якого є ОСОБА_9 ) за результатами якого вказаний транспортний засіб вилучений та поміщений на штрафмайданчик ГУНП у Львівській області за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 15.
Постановою слідчого від 30.07.2022 вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Аналізуючи доводи наведені в апеляційній скарзі прокурора, щодо наявності підстав для арешту майна, зокрема транспортного засобу автомобіля марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_2 (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та власником якого є ОСОБА_9 ), колегія суддів приходить до висновку, що такі є обґрунтованими і відповідають вимогам КПК України.

Так, згідно вимог ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження і такий допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а саме є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Апеляційний суд бере до уваги доводи прокурора, що наведені в клопотанні слідчого обставини та додані до нього матеріали підтверджують, що визнаноий речовим доказом транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що має суттєве значення для кримінального провадження та для проведення подальших слідчих дій.

Перевіривши матеріали клопотання про накладення арешту на майно, колегія суддів вважає за необхідне накласти арешт на майно, зазначене у клопотанні, оскільки таке відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України та згідно постанови слідчого Першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Львові) ТУ ДБР розташованого у м.Львові ОСОБА_14 визнано речовим доказам у кримінальному провадженні № 0000207 від 20.07.2022.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року в справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Провівши системний аналіз наявних матеріалів провадження, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження свідчать про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою запобігання знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає, що враховуючи правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності та завдання кримінального провадження, наявні достатні підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт майна в повному обсязі, оскільки таке є обґрунтованим, містить об`єктивні дані, які вказують на відповідність даного майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, окрім цього, у клопотанні конкретизовані підстави та мета накладення арешту.

На переконання апеляційного суду, слідчим в обсязі, необхідному на цій стадії провадження, доведено, що майно, яке підлягає арешту, може містити відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а ризики пошкодження майна, що підлягає арешту, є реальними.

Відтак, з огляду на правові підстави для арешту майна і достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, виходячи із обставин, викладених у клопотанні слідчого і встановлених в судовому засіданні, наслідків арешту майна для інших осіб, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також те, що зазначене прокурором майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ, що встановлюється під час кримінального провадження, з врахуванням загальних засад кримінального судочинства та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст. 132 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, арешт майна відповідає потребам досудового розслідування і спрямований на встановлення фактичних обставин справи та сприятиме повному, всебічному, об`єктивному розслідуванню кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора та необхідність скасування ухвали слідчого судді і постановлення, відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, нової ухвали суду апеляційної інстанції, якою слід задоволити копотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2022 року скасувати.

Клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) ТУ ДБР розташованого у м.Львові ОСОБА_14 задоволити.

Накласти арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 марки автомобіля марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_5 (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та власником якого є ОСОБА_9 ).
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4