Справа №573/2102/21
Номер провадження 1-кс/573/213/22

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2022 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі заяву захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні судді Білопільського районного суду ОСОБА_5 перебуває заява засудженого ОСОБА_3 про застосування положень ч. 5 ст. 80 КК України та ст. 152 КВК України.

09 серпня 2022 року захисник засудженого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 заявив усне клопотання про відвід судді ОСОБА_5 , обґрунтоване тим, що нею приймалося рішення за аналогічною заявою ОСОБА_3 та в ухвалі Білопільського районного суду Сумської області від 03 листопада 2021 року вона вже висловила думку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ч. 5 ст. 80 КК України.
Засуджений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Суддя ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд клопотання без її участі, при вирішенні відводу покладається на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_6 також у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд клопотання без її участі.

Заслухавши захисника ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви захисника, враховуючи таке.
Відповідно до вимог ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд.

Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Як зазначив ЄСПЛ у п. 69 рішення від 10.12.2009, яке набуло статусу остаточного 10.03.2010, у справі «Мироненко та Мартенко проти України» (заява №4785/02)

український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм, оскільки згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися для дотримання п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечив суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.
Крім того, у справі «Романова проти України» ЄСПЛ визнав порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки справа переглядалася суддею, який і першого разу розглядав її.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати до нього положення ч. 5 ст. 80 КК України щодо строку давності виконання обвинувального вироку та звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 03 листопада 2021 року під головуванням судді ОСОБА_5 у задоволенні клопотання було відмовлено. Оскільки суддя ОСОБА_5 в ухвалі Білопільського районного суду від 03 листопада 2021 року вже висловила думку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ч. 5 ст. 80 КК України, тому вона не може приймати участь із зазначених вище причин і суд дійшов висновку, що усне клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 необхідно задовольнити.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 у справі №573/2102/21 за клопотанням засудженого ОСОБА_3 про застосування положень ч. 5 ст. 80 КК України та ст. 152 КВК України задовольнити.
Ухвала суду оскарженню не підлягає і набирає чинності з моменту її постановлення.

Суддя