Справа № 513/905/22
Провадження № 1-кп/513/91/22
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Одеської області кримінальне провадження № 0000059 від 25 серпня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білгород-Дністровський Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

вироком Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 03 червня 1993 року за ч.1 ст.117 КК України до 5 років позбавлення волі. 30 серпня 1996 року звільнений по амністії;

вироком Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 04 квітня 2001 року ч.1 ст.114 КК України до 6 місяців виправних робіт с утриманням 10 % заробітної плати;

вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 листопада 2009 року за ч.1 ст.164 КК України до 120 годин громадських робіт;

вироком Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 15 грудня 2010 року за ч.2 ст.164 КК України до 2 років обмеження волі;

вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 вересня 2011 року за ч.2 ст.315, ч.2 ст.317, ч.1 ст.317, ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, на підставі ст.70, 71 КК України, до 3 років 9 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна, звільнений 20 жовтня 2014 року по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем призваним по мобілізації та проходячи військову службу на навідника десантно - штурмового відділення десантно - штурмового взводу десантно - штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України Про оборону України, ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 13 серпня 2022 року о 20 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану, до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від проходження військової служби до 13 год. 20 хв. 21 вересня 2022 року, вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, фактичних обставин кримінального провадження не оспорював, розповів про обставини вчиненого кримінального правопорушення та показав, що 13 серпня 2022 року поїхав з дозволу керівництва військової частини до лікаря стоматолога, однак у розташування військової частини не повернувся, оскільки зустрів жінку, з якою у подальшому 08 вересня 2022 року одружився. Самостійно повернувся до військової частини у вересні 2022 року. У вчиненому щиро кається, просить суд суворо не карати.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України. Роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану, за обставин, встановлених судом, як доведені.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, самостійне з`явлення із зізнанням.

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання не встановлено.

Також, суд враховує, що відомості про те, що обвинувачений перебуває на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, характеризується посередньо, приймав участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, разом з тим, має непогашену судимість.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Тобто, за змістом ч. 1 ст. 69 КК України, при вирішенні питання про можливість застосування більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, суд повинен установити кілька обставин (не менш як дві), що пом`якшують покарання, та мотивувати, як саме вони істотно знижують ступінь тяжкості злочину.

Отже, підставою для застосування ст. 69 КК України є поєднання, по-перше, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і, по-друге, врахування особи винного.

З огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої ОСОБА_4 не уникав, з врахуванням відомостей, що характеризують особу останнього, зокрема, його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення із зізнанням, позитивну характеристику за місцем служби, відповідно до якої ОСОБА_4 ставиться з повагою до командирів та офіцерського складу, відповідально ставиться до військової служби, приймав участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, бажає продовжувати приймати участь у відсічі і стримуванні збройної агресії, на думку суду всі ці обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Таким чином, суд враховуючи позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення та вважає за необхідне призначити покарання із застосуванням приписів ст. 69 КК України, тобто перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді арешту строком на шість місяців, з відбуванням на гауптвахті. Підстав для застосування ст.ст. 75, 76 КК України суд не вбачає.

На переконання суду дане покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи Бакланов проти Росії від 09 червня 2005 року; Фрізен проти Росії від 24 березня 2005 року; Ісмайлова проти Росії від 29 листопада 2007 року) та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Суд не вирішує питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, так як речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.100, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369 - 371, 373-375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, з відбуванням на гауптвахті.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту прибуття ОСОБА_4 на гауптвахту для відбуття покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1