ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2021 року за №0001070, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 04 лютого 2022 року,
в с т а н о в и л а:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ізюм Харківської обл., такого, що не має місць реєстрації та проживання, судимого
02 листопада 2012 року Дзержинським районним судом м. Харків за ч.2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, який скасовано 22 липня 2015 року Київським районним судом м. Харків і направлено ОСОБА_8 для відбування покарання 4 років позбавлення волі, з подальшим оголошенням у розшук,
визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК шляхом часткового складання покарання за оскаржуваним вироком та невідбутої частини покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харків від 18 вересня 2012 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 4 роки 2 місяці позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 13 жовтня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5 352 гривні майнової шкоди.
Вирішено питання щодо запобідного заходу, процесуальних витрат і речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 жовтня 2021 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, діючи повторно, проник до приміщення гаража по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_9 2 болгарки, 3 подовжувачі й 3 фрагменти кабеля, загальною вартістю 1 715 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 04 лютого 2022 року та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, мотивуючи тим, що він повністю визнав вину та щиро розкаявся в учиненому кримінальному правопорушенні.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, водночас застосувати щодо нього положення Закону України «Про амністію у 2014 році», думку захисника на підтримку позиції ОСОБА_8 , міркування прокурора про заперечення проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин учинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи обвинуваченого про пом`якшення йому покарання колегія суддів уважає безпідставними.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його суспільної небезпеки, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, вчинив злочин до відбуття покарання за попереднім вироком, неодружений, не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що його обтяжують.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Щире каяття ОСОБА_8 , що включає в себе повне визнання обвинуваченим своєї вини, з якими останній пов`язує апеляційні вимоги належним чином ураховано судом першої інстанції як обставину, що пом`якшує покарання, через це не вбачається підстав для його повторного врахування.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання, яке є наближеним до мінімального, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, колегія суддів, керуючись ч.2 ст.404 КПК України, звертає увагу, що суд першої інстанції, правильно обравши ОСОБА_8 розмір остаточного покарання, при формулюванні висновку про його призначення із застосуванням ст.71 КК України зазначив про часткове складання покарань за оскаржуваним і попереднім вироком, чим припустився неточності при застосуванні вимог ст.71 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що обвинувачений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку, суд призначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У той же час, ч.1 ст.71 КК України передбачає, що якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Тобто, місцевий суд норму закону, яка підлягає застосуванню, визначив правильно, а фактично текстуально виклав принцип призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачений ч.4 ст.70 КК України. І хоча суд апеляційної інстанції погоджується з остаточно призначеним розміром покарання та вважає його відповідним вимогам ст.ст.50, 65 КК України, проте допущені невідповідності під час викладення оскаржуваного вироку є неприйнятними, а тому його в цій частині необхідно змінити. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за оскаржуваним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк, визначений місцевим судом.
Таке виправлення не погіршує становище обвинуваченого та не впливає на розмір призначеного йому покарання.
Наведене узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 серпня 2019 року у справі №178/864/18 (провадження 51-2693 км 19).
Водночас, перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції при зазначенні дати засудження ОСОБА_8 за попереднім вироком допущено описку, яка може бути виправлена в порядку ст.379 КПК України за ініціативою суду або заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи.

Що стосується тверджень апелянта про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році», то вони є неприйнятними, оскільки згідно зі ст.12 Закону України «Про амністію у 2014 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (19 квітня 2014 року), в той час як ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні вчинив злочин 13 жовтня 2021 року.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що питання звільнення обвинуваченого на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від відбування покарання за попереднім вироком не належить до повноважень суду апеляційної інстанції та предмету судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, натомість може бути розглянуто за клопотанням сторони захисту в порядку виконання попереднього вироку, оскільки в даному випадку належить до повноважень суду, визначеного ст.539 КПК України. Окрім того, під час апеляційного розгляду стороною захисту не наведено та в матеріалах провадження не встановлено підстав, визначених даним Законом України, для звільнення ОСОБА_8 від відбування приєднаної невідбутої частини покарання.

Отже, апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуваний вирок зміні на підставі ч.2 ст.404 КПК України.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
У порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 04 лютого 2022 року в частині призначення ОСОБА_8 остаточного покарання змінити.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 04 лютого 2022 року частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Харків від 02 листопада 2012 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання 4 роки 2 місяці позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4