ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1626/14-к Номер провадження 11-кп/814/518/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000053, за апеляційною скаргою прокурора Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 28 січня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудня Броварського, району, Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, 2004 року народження, в порядку ст. 89 КК України не судимого, визнано невинуватим та виправдано:
- за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діях складу цього кримінального правопорушення.

Залишено без розгляду цивільний позов старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Хорольської центральної районної лікарні до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування та надання медичної допомоги особі, яка потерпіла від злочину на суму 1 687, 98 грн.

Вирішено питання розподілу процесуальних витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, органом досудового розслідування та прокурором, як стороною обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого за таких обставин.

Так відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 03.02.2014 о 10 год. 00 хв. керуючи технічно-справним транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , рухався в бувшому Хорольському районі, а нині Лубенському районі Полтавської області по проїзній частині автошляху Хорол-Семенівка-Кременчук у напрямку від м.Хорол до смт.Семенівка.

У вказаний час водій ОСОБА_7 під час руху на транспортному засобі в світлий час доби зі швидкістю близько 80 км/год по головній дорозі - автошляху Хорол-Семенівка-Кременчук у Хорольському районі Полтавської області наближаючись до нерівнозначного перехрестя з другорядною дорогою до с.Єньки, яка повертає вліво, визначеного дорожніми знаками, виявивши небезпеку для руху у вигляді автомобіля марки ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виїхав з другорядної дороги на головну для виконання маневру розвороту, а саме зліва направо по напрямку руху водія ОСОБА_7 ,- своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу (екстреного гальмування) для уникнення зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107.

Внаслідок несвоєчасного вжиття водієм ОСОБА_7 заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу при наближені до нерегульованого перехрестя з тим, аби шляхом екстреного гальмування уникнути зіткнення на ньому із згаданим вище автомобілем ВАЗ-2107, а також внаслідок неврахування ним дорожніх умов та дорожньої обстановки, керований зазначеним водієм ОСОБА_7 автомобіль ВАЗ-210990 передньою частиною допустив зіткнення із лівою боковою частиною автомобіля ВАЗ-2107, що сталося на смузі зустрічного руху, оскільки ОСОБА_7 виїхав на зустрічну смугу у зв`язку із виїздом із другорядної дороги (до с.Єньки) на головну дорогу (автошлях Хорол-Семенівка-Кременчук) автомобіля ВАЗ-2107.

Через зіткнення керованого ОСОБА_7 автомобіля ВАЗ-210990 із автомобілем ВАЗ-2107 водію автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_12 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Хорольській ЦРЛ.

Згідно висновку експерта № 31 від 05.04.2014 року за наслідками проведення судово-медичної експертизи на тілі трупа ОСОБА_12 зафіксовано тілесні ушкодження, що носили прижиттєвий характер та характерні для ДТП у вигляді синців на грудній клітці, лобку та правій нижній кінцівці, саден по нижніх кінцівках, закриті переломи правих лобкової та клубової кісток, розриву лобкового зчленення, наявності тромбів (емболів) в просвіті легеневих артерій та правої клубової вени, що утворилися від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі. Тілесні ушкодження у вигляді переломів правих лобкової та клубової кісток, розриву лобкового зчленення знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, утворилися при ДТП і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Причиною смерті ОСОБА_12 стала тромбоемболія легеневих артерій та правої клубової вени, на що вказують наявність тромбів (емболів) в просвіті легеневих артерій та правої клубової вени в результаті переломів кісток тазу.

У відповідності до висновку експерта № 341 від 22.09.2014 за наслідками проведення судової автотехнічної експертизи в даній дорожній обстановці швидкість руху автомобіля «ВАЗ-210990» під керуванням водія ОСОБА_7 до моменту початку гальмування була не менше 73,9-77,2 км/год. В зазначеній вище дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-210990» ОСОБА_7 порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

п.12.3: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до вищевказаного висновку експерта ці порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події, а ОСОБА_7 , на думку експерта, мав технічну можливість уникнути зіткнення із автомобілем ВАЗ-2107 під керуванням водія ОСОБА_12 шляхом виконання ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Для цього у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги вказаних Правил.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченого 1687, 98 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_12 в Хорольській центральній районній лікарні, внаслідок кримінального правопорушення. Стягнути з обвинуваченого витрати на проведення судових експертиз в розмірі 856, 52 грн.

В апеляційній скарзі ставить питання про повторне дослідження доказів.

Вказує, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги висновок автотехнічної експертизи № 341 від 22.09.2014, зазначивши у вироку, що він повністю не узгоджується з 5 іншими експертними дослідженнями, не вказавши мотиви такого рішення.

Зазначає, що, вказаним висновком експертизи встановлено та підтверджено причинний зв`язок дорожньо-транспортної пригоди з невідповідністю виконання ОСОБА_7 п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Посилається, що приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України судом не наведено обґрунтованих мотивів про не належність та не допустимість висновку судової автотехнічної експертизи № 341 від 22.09.2014.

Разом із тим, згідно висновку комплексної судової транспортно- трасологічної та автотехнічної експертизи № 8536/12231 від 24.12.2015, яка проведена експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Професора М.С. Бокаріуса у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ - НОМЕР_3 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Окрім того, згідно висновку повторної комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12-1-76/77 від 28.10.2016, за участі експертів Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у момент первинного контакту кут між повздовжніми осями автомобілів ВАЗ 2107 та ВАЗ 21099 складав 45 градусів. У даній дорожній обстановці водію автомобіля ВАЗ-21099 ВітемуІ.І., необхідно було діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України.

На переконання прокурора, вказані висновки судових експертиз відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування та підтверджують порушення обвинуваченим ОСОБА_13 п.12.3 ПДР України.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінку показанням свідків, дослідженим під час судового розгляду, які могли істотно вплинути на його висновки.

Так, згідно показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які прибули на місце події після ДТП, зіткнення відбулося на зустрічній полосі руху по напрямку руху водія ОСОБА_7 , про що свідчив осип скла та сліди гальмування, які розпочиналися із центральної частини дороги та закінчувалися на зустрічній полосі руху по напрямку руху автомобіля ВАЗ- 21099. Після ДТП в автомобілі ВАЗ-2107 залишився ввімкненим показник повороту, вантажні автомобілі на місці ДТП були відсутні. При цьому свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , вказали, що водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_12 мав змогу здійснити розворот автомобіля без виїзду на головну автодорогу Хорол-Семенівка-Кременчук.

Також, зазначає, що в ході судового провадження, судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Так, в порушення вимог п.5 ч.2 ст.412 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження частково здійснювався за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , в тому числі і судові дебати, яка належним чином не була повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Так, в матеріалах кримінального провадження відсутні повідомлення про виклик ОСОБА_9 з відміткою про їх отримання.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Потерпіла ОСОБА_9 просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора та ухвалити новий вирок та повідомила, що потерпілий ОСОБА_14 помер, а потерпіла ОСОБА_18 через вік та стан здоров`я просила розглядати апеляційну скаргу без неї. Обвинувачений та захисник заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважали вирок законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Мотиви суду.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст.368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст.94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст.62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Як вбачається із вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Зокрема, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, допитав безпосередньо свідків, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Так, з матеріалів кримінального провадження та виправдувального вироку слідує, щов ході судового розгляду ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав, що з 03.02.2014 між 9 та 10 годиною ранку він їхав по головній дорозі в напрямку з м.Хорол на смт.Семенівку. Погода була сонячна, було холодно, дорожнє покриття було слизьке. Після проїзду через село Петрівку він, рухаючись зі швидкістю близько 80 км/год., побачив зліва фуру світлого кольору за 100-200 м., а також побачив знак «село Єньки» та знак «прилягання другорядної дороги». Побачивши знак, він зрозумів, що фура стоїть на другорядній дорозі, перпендикулярно за 5-15 м. до головної дороги. Крім фури, він більше нічого не бачив, далі біля перехрестя була лісосмуга, тому на дорозі, яка йде до с.Єньки, він нічого не бачив, видно було лише частину фури. Потім із-за фури раптово з`явився автомобіль, який швидко виїхав з другорядної дороги на головну. ОСОБА_7 , зрозумівши, що цей автомобіль не зупиняється перед головною дорогою, відразу почав гальмувати не змінюючи напряму руху. Цей автомобіль різко розвертався на головній дорозі в зворотньому напрямку і перегородив лівим боком дорогу автомобілю, яким керував ОСОБА_7 , після цього сталося зіткнення їхніх автомобілів, після чого він втратив свідомість. Автомобіль, яким керував ОСОБА_7 , вдарив передньою частиною ліву бокову сторону автомобіля потерпілого ОСОБА_12 . Де саме були автомобілі після зіткнення він не пам`ятає. ОСОБА_7 повідомили, що під час гальмування його автомобіль занесло лівіше і він зіткнувся з автомобілем потерпілого на головній дорозі з лівого боку на зустрічній смузі.

Аналогічної позиції ОСОБА_7 дотримався і в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.

Докази сторони обвинувачення, на якому ґрунтувалося обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та які були досліджені судом першої інстанції під час судового слідства є: показання потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також письмові докази:витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.02.2014, щодо повідомлення про ДТП, відомості про яке внесено 03.02.2014 за №0000053; рапорт оперативного чергового Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області про ДТП на автошляху «Хорол-Кременчук» поблизу с. Єньки Хорольського району з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України від 03.02.2014; постанову про перекваліфікацію складу злочину в кримінальному провадженні від 24.09.2014; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.09.2014 щодо повідомлення про ДТП з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України; протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.02.2014 із схемою та фототаблицею до нього; заяву ОСОБА_18 про надання дозволу на огляд автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_2 від 03.02.2014; протокол огляду транспортного засобу від 03.02.2014 із фототаблицею до нього; заяву ОСОБА_7 про надання згоди на огляд автомобіля марки «ВАЗ 210990» д.н.з. НОМЕР_1 від 03.02.2014; протокол огляду транспортного засобу від 03.02.2014 з фототаблицею до нього; висновок Хорольської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2 від 03.02.2014 стосовно ОСОБА_7 , згідно якого у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено; висновок Хорольської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2 від 03.02.2014 стосовно ОСОБА_12 , згідно якого у ОСОБА_12 ознак сп`яніння не виявлено; копію результату токсикологічного дослідження Полтавського обласного наркологічного диспансеру біологічного матеріалу ОСОБА_12 №72 від 12.02.2014, згідно якого в останнього етанолу в крові не виявлено; копію результату токсикологічного дослідження Полтавського обласного наркологічного диспансеру біологічного матеріалу ОСОБА_7 №71 від 12.02.2014, згідно якого в останнього етанолу в крові не виявлено; акт обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги від 03.02.2014, згідно якого недоліків в утриманні дороги, які необхідно усунути для забезпечення безпеки дорожнього руху не виявлено; довідку Полтавського обласного центру з гідрометеорології №33-03-08/87 від 17.02.2014, згідно якої за даними метеорологічних досліджень на метеостанції Лубни, яка є найближчою до Хорольського району, 03.02.2014 зафіксовано наступні погодні умови:мінлива хмарність, без опадів, вітер південно-східний 7-12 м/сек, температура вночі -15 морозу, вдень -3 морозу; постанову про приєднання до справи речових доказів від 21.05.2014; протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 24.02.2014; копію лікарського свідоцтва №34 від 25.02.2014 про смерть ОСОБА_12 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_12 ; протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 12.09.2014 з схемою та фототаблицею до нього; висновок судово-медичного експерта № 37 від 25.03.2014 - 2.03.2014 за наслідками проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_7 ; висновок судово-медичного експерта № 31 від 25.02.2014 - 05.04.2014 за наслідками проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_12 ; висновок експерта № 31 від 25.02.2014 - 05.04.2014 за наслідками проведення судової автотехнічної експертизи.

Виправдовуючи ОСОБА_7 суд у вироку не врахував основний доказ сторони обвинувачення - висновок експерта НДЕКЦ при УМС України в Полтавській області №341 від 22.09.2014, згідно якого за наслідками проведеної судової автотехнічної експертизи вбачається, що в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-210990 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3. ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, через його неузгодженість з іншими 5 висновками експертиз, проведених у даному кримінальному провадженні. Зокрема суд першої інстанції зазначив, що стороною захисту було залучено до матеріалів справи висновок експерта ТОВ «Столичне бюро судових експертиз» ОСОБА_22 від 12.11.2014 р. № 3-11/14, згідно якого за наслідками проведення судової автотехнічної експертизи вбачається, що місце зіткнення не може знаходитися поза межами смуги руху автомобіля ВАЗ 210990 і на початку осипу скла на стороні зустрічного руху з причин, викладених в дослідницькій частині даного висновку.

Схема ДТП від 03.02.2014 не містить відомостей про те, де в повздовжньому напрямку відносно примикаючої дороги в напрямку с. Єньки проходили сліди «гальмівного шляху» автомобіля ВАЗ-210990.

Слідчий експеримент, проведений з водієм ОСОБА_7 , не відображає реальних відомостей про траєкторію руху автомобіля ВАЗ-2107 та не містить відомостей про реальний час існування небезпеки при русі автомобіля ВАЗ-2107 з моменту виїзду на а/д Хорол - Семенівка до технічно обґрунтованого місця зіткнення ТЗ.

З урахуванням навіть загальних відомостей зі слідчого експерименту та термінології ПДР України небезпека для руху для водія автомобіля ВАЗ-210990 ОСОБА_7 наставила двічі з моменту початку зміщення автомобіля ВАЗ-2107 до коридору руху автомобіля ВАЗ-210990.

Відповідно до вимог п.п.1.5, 16.12 ч.1 (або 16.11) ПДР водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_12 для розвороту мав переконатися в безпечності маневру і у випадку, якщо б його маневром створювалася небезпека для руху водієві автомобіля ВАЗ-210990, що наближався справа (або мав перевагу в русі) водієві ОСОБА_12 належало дати дорогу автомобілю ВАЗ-210990.

Відповідно до вимог п.12.3 ПДР України водієві автомобіля ВАЗ-210990 ОСОБА_7 не пізніше моменту об`єктивного виявлення зміщення автомобіля ВАЗ-2107 до коридору рух автомобіля ВАЗ-210990 належало застосувати гальмування аж до зупинки транспортного засобу.

Аварійна дорожня ситуація в даному випадку була створена діями водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_12 , які суперечили вимогам п.п.1.5, 16.12 ч.1 (або 16.11) ПДР України з причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку.

Судом першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_22 , який підтримав свій висновок та зазначив, що не вбачає порушень ОСОБА_7 п. 12.3. ПДР України, оскільки у обвинуваченого не було технічної можливості зупинитися.

У зв`язку з суперечливістю вищевказаних висновків за наслідками проведення судових автотехнічних експертиз судом було призначено комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу.

Згідно висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_23 від 24.12.2015 № 8536/12231 за наслідками проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи вбачається, що місце зіткнення автомобілів ВАЗ-210990 та ВАЗ-2107, з технічної точки зору, не могло знаходитись поза межами смуги руху (габариту) автомобіля ВАЗ 210990 на початку утворення зони осипу скла. Визначити чи була створена аварійна ситуація в даній дорожньо-транспортній ситуації діями водія автомобіля ВАЗ-210990 ОСОБА_7 , експертним шляхом не представляється можливим.

Згідно цього висновку експерта в даній дорожньо-транспортній ситуації діями водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_12 , з технічної точки зору, була створена аварійна ситуація.

За клопотанням прокурора по справі було проведено повторну комплексну судово транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу.

Згідно висновку експерта ДНДЕКЦ МВС України ОСОБА_24 від 28.10.2016 № 12-1-76/77 за наслідками проведення повторної комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи вбачається, що зіткнення автомобілів ВАЗ-210990 д.н.з. НОМЕР_1 та ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 відбулося поблизу початку осипу скла, який візуально починається в кінці слідів гальмування, залишених на проїзній частині шинами коліс автомобіля ВАЗ-210990 на смузі руху в напрямку м. Хорол у межах габариту автомобіля ВАЗ-210990.

Швидкість руху автомобіля ВАЗ-210990 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 становила 74-77 км/год. Показання водія ОСОБА_7 стосовно руху керованого ним автомобіля ВАЗ-210990 д.н.з. НОМЕР_1 із швидкістю 70,0 - 80, 0 км/год є технічно спроможними.

Експерт зазначив про неможливість надати відповідь на інші питання, поставлені в ухвалі суду про призначення експертизи.

Судом першої інстанції було задоволено клопотання прокурора та потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та по справі було проведено комісійну судову автотехнічну і транспортно-трасологічну експертизу.

Згідно висновку експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 від 25.05.2018 № 1856/1857-18 за наслідками проведення комісійної судової автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи вбачається, що мінімальна швидкість руху автомобіля ВАЗ-210990 д.н.з. НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_7 перед початком гальмування, оціночно становила більше ніж 74-77 км/год.

Із врахуванням зафіксованої на схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди слідової інформації, зіткнення автомобіля марки «ВАЗ-210990» під керуванням водія ОСОБА_7 з автомобілем марки «ВАЗ-2107» під керуванням водія ОСОБА_12 сталася на смузі, яка призначена для руху у напрямку м. Хорол, тобто на зустрічній, по відношенню до автомобіля марки «ВАЗ-210990», смузі руху.

Визначити розташування місця зіткнення у вигляді конкретної геометричної точки на проїзній частині не надалось можливим.

Місце зіткнення, яке позначене на схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (за 3,4 м від краю проїзної частини смуги руху в напрямку до м. Хорол та 34, 44 м до дорожнього знаку «вказівник напрямку до с. Єньки») знаходиться поза межами слідів гальмування автомобіля марки «ВАЗ-210990», а відтак і поза межами смуги руху даного автомобіля. Це означає, що фактичне місце зіткнення було розташоване в іншому місці ніж це позначено на схемі до протоколу огляду місця ДТП.

Згідно цього висновку експерта в умовах даної дорожньо-транспортної обстановки дії водія автомобіля «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.16.12 ПДР України і з технічного зору перебували у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

В даній дорожній обстановці для забезпечення безпеки руху водій ОСОБА_12 при виїзді на перехрестя повинен був, виходячи з вимог п. 16.12 ПДР України, надати дорогу автомобілю «ВАЗ-210990», який наближався до перехрестя праворуч.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ-210990» під керуванням водія ОСОБА_7 шляхом виконання вимог п. 16.12. ПДР України.

Експерти зазначили про неможливість надати відповідь на інші питання, поставлені в ухвалі суду про призначення експертизи.

В чергове судом першої інстанції було задоволено клопотання прокурора та потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та по справі було проведено комісійну комплексну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу.

Згідно висновку експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_28 та ОСОБА_29 від 26.09.2019 №2641/2642-19 (у вироку помилково зазначено інший номер та дату) (а.м.п. 60-79 т. 5) за наслідками проведення комісійної комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи встановлено, що місце зіткнення, яке позначене на схемі до протоколу огляду місця ДТП (за 3,4 м від краю проїзної частини смуги руху в напрямку до м. Хорол та 34, 44 м до дорожнього знаку «вказівник напрямку до с. Єньки»), як геометрична точка знаходиться візуально (із урахуванням заданих ухвалою суду від 26.02.2018 вихідних даних, щодо слідів гальмування автомобіля «ВАЗ 210990» «… 30,5 м правого; 28, 0 м, до місця зіткнення») поза межами слідів гальмування автомобіля «ВАЗ-210990», а відтак і поза межами смуги руху даного автомобіля. Розташування фактичного місця зіткнення було в іншому місці, ніж це позначено на схемі до протоколу огляду місця ДТП.

Показання водія ОСОБА_7 в частині того, що місце зіткнення було розташоване на зустрічній по відношенню до його напрямку руху смузі, з технічної точки зору, є спроможними і в загальному вигляді щодо орієнтації відносно смуг руху, відповідають обставинам даної ДТП.

Мінімальна швидкість руху автомобіля «Ваз 210990» перед початком гальмування, становила більше ніж 74- 77 км/год.

Експерти зазначили про неможливість надати відповідь на інші питання, поставлені в ухвалі суду про призначення експертизи.

Отже, п`ятьма вищевказаними висновками експертів встановлено, що дії водія автомобіля «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 не відповідали вимогам п. 16.12 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В той же час не встановлено, що дії водія автомобіля «ВАЗ-210990» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 не відповідали би вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились би у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Додатково колегія суддів звертає увагу на той факт, що двома останніми експертизами було встановлено невідповідність схеми ДТП фактичним обставинам, зокрема розташування фактичного місця зіткнення було в іншому місці, ніж це позначено на схемі до протоколу огляду ДТП. Експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , а також експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 за клопотанням сторони обвинувачення судом було постановлено питання №13 (експертиза від 25.05.2018 № 1856/1857-18) та №11 (експертиза від 26.09.2019 №2641/2642-19) чи не виключається знаходження місця зіткнення автомобілів за 3,4 м від краю проїзної частини смуги руху в напрямку до м. Хорол та 34,44 до дорожнього знаку «вказівник напрямку до с. Єньки», як це зафіксовано у схемі до протоколу огляду ДТП, при відсутності зафіксованих слідів гальмування автомобіля марки «ВАЗ-21099» у повздовжньому напрямку? Провівши експертне дослідження всі п`ять експертів дали одностайну відповідь про те, що фактичне місце зіткнення було розташоване в іншому місці ніж це позначено на схемі до протоколу огляду місця ДТП. Отже схема ДТП до протоколу огляду в частині визначення місця зіткнення є неналежним доказом.

В той же час, у мотивувальній частині висновку експерта №341 від 22.09.2014, який покладений в основу обвинувального акту, експерт зазначає, що технічну можливість уникнути зіткнення з боку водія автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 визначається порівнянням відстані (Sa), на якій автомобіль ВАЗ-21099 д.н.з. НОМЕР_1 , знаходився від місця зіткнення у момент виникнення небезпеки і зупинного шляху автомобіля ВАЗ-21099 (So), в умовах місця пригоди. При цьому експерту ОСОБА_30 , який проводив вказану експертизу, для дослідження були надані матеріали кримінального провадження, зокрема і протокол огляду ДТП із схемою до нього, звідки і були взяті вихідні дані. Про те, що експерт брав вихідні дані саме зі схеми до протоколу огляду ДТП свідчать запитання, які були поставлені йому слідчим, а також протокол огляду від 03.02.2014, який містить допис про те, що розміщення виявлених предметів щодо елементів дороги, транспортного засобу згідно схеми ДТП від 03.02.2014.

Зважаючи на те, що експерт ОСОБА_31 не досліджував правильність складання схеми слідчим СВ Хорольського РВ, натомість відомості ним були взяті саме з неї, зокрема місце зіткнення транспортних засобів, колегія суддів, зважаючи на «концепцію плодів отруйного дерева», вважає вказаний висновок експерта в частині надання відповідей на питання №2 про наявність невідповідності дій водія автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та №3 про наявність технічної можливості у водія автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 уникнути зіткнення із автомобілем ВАС-2107 д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом виконання ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, як такі, що згідно дослідницької частини висновку експерта досліджувалися одночасно, - неналежним доказом.

Зважаючи на викладене, не підлягає врахуванню вказаний висновок експерта, яким встановлено порушення обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.12.3 ПДР, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із виникненням ДТП, як про це, зокрема, просить прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як було встановлено в ході судового розгляду в суді першої інстанції, причиною дорожньо-транспортної пригоди слугувало першочергове порушення правил дорожнього руху та створення аварійної ситуації саме потерпілим ОСОБА_12 .

Поміж тим, як слідує з правової позиції Верховного Суду України (постанова у справі № 5-218кс15) у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Суд у вироку детально навів та проаналізував показання потерпілого ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . При цьому твердження прокурора, що вказані свідки та потерпілий достеменно можуть вказати місце зіткнення автомобілів є безпідставним, оскільки зазначені особи не були очевидцями події, а прибули пізніше. Показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 про можливість здійснення розвороту потерпілим ОСОБА_12 без виїзду на головну дорогу не стосуються суті справи та дослідженню не підлягають. Твердження прокурора про те, що свідки не підтвердили наявність вантажних автомобілів на місці ДТП, не є об`єктивними, оскільки свідки прибули на місце вже після її настання, а отже їх показання не впливають на правильність судового рішення та не вказують на наявність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Доводи прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог КПК України через неповідомлення потерпілої ОСОБА_9 про дату час і місце судового засідання, спростовано матеріалами кримінального провадження та самою потерпілою ОСОБА_9 . Остання в суді апеляційної інстанції повідомила, що була присутня під час судових засідань, на деяких із них не була, а тому писала до суду заяву про проведення судового слідства у її відсутність. Також потерпіла вказала, що виступала у судових дебатах.

На спростування вказаних доводів апеляційної скарги прокурора, судом апеляційної інстанції була досліджена заява потерпілої ОСОБА_9 від 03.12.2021, відповідно до якої вона просила проводити розгляд справи у її відсутність (а.м.п. 46 т.6); журнал судового засідання від 26.01.2022 у якому суд першої інстанції провів дебати та з якого видно, що потерпіла ОСОБА_9 присутня в залі судового засідання та виступає у судових дебатах одразу після виступу прокурора (а.м.п.84 т.6), відповідно до журналів судових засідань потерпіла ОСОБА_9 приймала участь і в інших судових засіданнях.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за результатами судового розгляду, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку, що жодних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, стороною обвинувачення здобуто не було, а жодний довід апеляційної скарги прокурора не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_7 .
За приписами ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Це положення також передбачено і п.2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений у скоєнні кримінального злочину вважається невинуватим до тих пір, поки його винність не буде встановлена в законному порядку.
Таким чином, виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, оскільки постановлений згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів для його ухвалення, а тому підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 28 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4