Справа № 134/1311/21
Провадження №11-кп/801/705/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2021 за № 0000055,
якою задоволено клопотання прокурора, продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, до 19.08.2022 включно, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заболотне Крижопільського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наразі існують, у зв`язку чим просив задовольнити клопотання.
Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 надійшло клопотання, у якому він просить запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити на домашній арешт у певний період доби (з 21 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв.) строком на 2 місяці, звільнивши його з-під варти негайно, та покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду, не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 в 2015-2016 роках брав безпосередню участь в антитерористичній операції та був тяжко поранений, внаслідок чого став особою з інвалідністю 2-ї групи та вимушений був звільнитися з попередньої роботи ДП «Крижопільський лісгосп», де працював майстром лісу. В 2018, 2019 роках ОСОБА_7 проходив реабілітацію по індивідуальній програмі, в тому числі і психолого-педагогічну реабілітацію.
З 2016 року ОСОБА_7 проживає в с. Заболотне, перебуває у фактичному шлюбі з ОСОБА_9 . У тому ж селі проживають його мати та тітка, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків по місцю проживання.
ОСОБА_7 не має жодного наміру переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, у нього є постійне місце проживання, де він характеризується з позитивної сторони. Через незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 потребує лікування, психологічної та соціальної адаптації, має пройти реабілітаційні заходи в тому числі стаціонарне лікування.
Також просить врахувати особу покійного ОСОБА_10 , який був неодноразово судимим, вів аморальний спосіб життя, неодноразово погрожував ОСОБА_7 фізичним насильством та вбивством, вчиняв відносно нього та інших жителів с. Заболотне неправомірні дії.
В судовому засіданні сторона захисту підтримала вищевказане клопотання, вважає за доцільне змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт. Вказує, що у даному кримінальному провадженні вже допитані потерпіла та свідки, підстав вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на експерта, немає, оскільки експерт буде давати пояснення з приводу вже проведеної експертизи. Окрім того, обвинувачений не має наміру ухилятися від суду чи будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 діб, до 19 серпня 2022 року включно.

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_11 про заміну ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

У своїх висновках суд першої інстанції вказав, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 спливає 25 червня 2022 року, але завершити розгляд кримінального провадження до цієї дати неможливо у зв`язку зі складністю справи, необхідністю дослідження матеріалів кримінального провадження, допиту експерта та понятих як свідків.

При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховував вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанєв проти України», згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі, і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.

Окрім цього, суд враховував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, у разі визнання його винним, що свідчить про те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України є доведеними, вони не зменшилися та не зникли, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою. Оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відпала необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою.

Також суд першої інстанції вважав, що обставини наведені стороною захисту, не спростовують висновків суду щодо наявності наведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливості їм запобігти шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.06.2022 року та постановити нову ухвалу, якою змінити обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби, з 21:00 до 07:00 години строком на 60 діб, до 20.08.2022 включно, з покладенням на нього відповідних обов`язків, звільнивши його з-під варти негайно.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що судом не було звернуто увагу, що подане клопотання прокурора є безпідставним та необґрунтованим. Вважає, що судом при розгляді клопотання прокурора відносно ОСОБА_7 не було виконано обов`язку щодо загального захисту прав людини у порядку ст.206 КПК України. Також судом не були враховані характеристики на ОСОБА_7 , прокурор не назвав жодної переконливої підстави для продовження останньому під вартою, обмежившись при цьому загальними фразами та припущеннями. Безпідставним є припущення прокурора щодо доведеності вини ОСОБА_7 , оскільки вказане твердження порушує презумпцію невинуватості. Безпідставним є посилання на показання свідків та потерпілої, які не дали жодних показів про винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні. Ні прокурор, ні суд в оскаржуваній ухвалі не співвідносять доцільність подальшого застосування тримання під вартою з особливістю тих дій, які слід провести для завершення провадження. Вважає пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 не обґрунтованим.
Звернув увагу на те, що ОСОБА_7 другий рік перебуває під вартою, не має наміру переховуватися від органів слідства, впливати будь-яким чином на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, стійкі соціальні зв`язки, позитивну репутацію, постійне місце проживання, в 2015-2016 роках брав участь антитерористичній операції, в наслідок чого має другу групу інвалідності довічно, незадовільний стан здоров`я, потребує стаціонарного лікування, тривалий час перебуває під вартою.
Сторона захисту вважає, що судом також не було взято до уваги особу потерпілого ОСОБА_10 , який був неодноразово судимим, вів аморальний спосіб життя, неодноразово погрожував ОСОБА_7 фізичним насильством та вбивством, вчиняв неправомірні дії відносно як ОСОБА_7 , так і інших жителів села Заболотне.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника і також просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на наявність у вказаному кримінальному провадженні ризиків, передбачених нормами КПК України, у зв`язку з чим просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи обвинуваченого, захисника, прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з поданими до неї доповненнями задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000055 від 09.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України перебуває на розгляді в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
У пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного його продовження, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування обвинуваченому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також у сукупності з іншими обставинами і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який є умисним особливо тяжким злочином поєднаним з насильством та протиправним заподіянням смерті іншій людині, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, запровадженням на території України воєнного стану вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому наявність постійного місця проживання на території Вінницької області, перебування у фактичному шлюбі, на утриманні неповнолітньої дитини, наявність позитивної характеристики, статусу учасника АТО, другої групи інвалідності, незадовільний стан та потреба у зверненні до лікаря, про що зазначив захисник у своїй апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

На думку колегії суддів у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції обвинуваченого та захисника наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження. Також згода як захисника, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
На думку колегії суддів доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.
Також колегія суддів вважає неспроможними є доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.115 КК України, оскільки таке твердження сторони захисту є передчасним, так як судовий розгляд наразі триває і остаточне рішення буде прийняте судом після дослідження всіх наявних доказів у вказаному кримінальному провадженні.
За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши в сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, а також даними про особу обвинуваченого, введення воєнного стану в Україні, апеляційний суд вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказане дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції щодо продовження судового слідства у вказаному кримінальному провадженні, необхідність дослідження матеріалів провадження, допит експерта та понятих у якості свідків.

При цьому колегія суддів вважає, що слушними є доводи апеляційної скарги захисника, щодо тривалого судового розгляду вказаного кримінального провадження, на що також апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції, якому необхідно вжити всіх заходів щодо недопущення затягування розгляду кримінального провадження та розглянути справу у розумні строки і постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України строку тримання під вартою на 60 діб, до 19.08.2022 включно - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4