Справа № 308/9080/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2022 року м. Ужгород
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Одеса, який проходить військову службу на посаді стрільця-номера обслуги 3 взводу 1 роти 3 батальйону охорони такелажник відділення інженерної техніки інженерно-саперного взводу інженерної служби військової частини № НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-
Слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним клопотанням, яке мотивує тим, що 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.
Разом з цим, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президент України видав Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Отже, з моменту оголошення рішення про мобілізацію в Україні настав особливий період, який триває по сьогоднішній день.
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
07.03.2022 відповідно до мобілізаційного призначення бойового розпорядження Голови Адміністрації Держспецтранспорту №51 від 07.03.2022 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2022 №12, солдата запасу ОСОБА_4 призначено до даної військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільцем-номером обслуги 1 відділення 3 взводу охорони 1 роти охорони з батальйону охорони вказаної військової частини.
01.05.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022 №3, ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-номера обслуги 3 взводу 1 роти 3 батальйону охорони такелажник відділення інженерної техніки інженерно-саперного взводу інженерної служби військової частини № НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».
Відтак, солдат ОСОБА_4 з моменту відправлення до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, тобто з 07.03.2022 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України - особи, яка проходить військову службу.
Водночас, у військовій частині військову службу згідно наказу командира в/частини НОМЕР_1 №53 від 29.04.2022 проходить старший сержант ОСОБА_7 на посаді командира 1-го інженерно-саперного відділення відділення інженерної техніки інженерно-саперного взводу інженерної служби військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира в/частини НОМЕР_1 №7 від 14.03.2022 проходить молодший лейтенант ОСОБА_8 на посаді командира роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст.28 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних сил України.
Згідно ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. За своїми військовими званнями начальниками, зокрема, є: військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу, а також сержанти і старшини для солдатів і матросів однієї з ними військової частини.
ОСОБА_8 проходить військову службу у військовому званні «молодший лейтенант», а ОСОБА_7 у військовому званні «старший сержант», а тому, враховуючи, що вони проходять військову службу у одній з солдатом ОСОБА_4 військовій частині, згідно ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вони є начальниками для солдата ОСОБА_4 за своїм військовим званням.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.05.2022року приблизно о 19.00 год., солдат ОСОБА_4 прибув в приміщення дислокації військової частини НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 в явному стані алкогольного сп`яніння та з метою явної неповаги до інших військовослужбовців та командирів почав вчиняти в приміщенні хуліганські дії, що супроводжувались грубим порушенням внутрішнього розпорядку військової служби та систематичними погрозами фізичною розправою та вбивством іншим військовим в тому числі і командирам.
Під час проходження військової служби, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, повинен виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог ст.ст. 11, 19, 28, 29, 68 Конституції України, згідно яких кожен має право на повагу до його гідності, кожна людина має право на особисту недоторканість, кожен зобов`язаний неухильно їх додержуватись, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Також, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 33, 34, 49, 127 - 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Зокрема, згідно ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Окрім того, відповідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (далі Статут) солдат ОСОБА_4 , зобов`язаний: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
В статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зазначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцям порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Натомість, військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, солдат ОСОБА_4 став на шлях вчинення злочину та вчинив протиправні дії щодо начальників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Так, слідчий у клопотанні зазначає, що 15.05.2022року близько 19.00 год., солдат ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні вказаної військової частини по АДРЕСА_2 , будучи у військовому форменому одязі, усупереч вищевказаним вимогам законодавства, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, небезпеку, проявляючи свою уявну зверхність над своїми співслужбовцями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , метою явної не поваги до них, безпідставно, висловив в їх адресу погрозу фізичної розправи, демонструючи останнім металічний метальний ніж, який тримав в руках, та всією своєю поведінкою та словами погрожуючи їм застосуванням ножа по відношення до даних співслужбовців, з метою нанесення їм тілесних ушкоджень.
У подальшому, приблизно о 20 год. цього ж дня, на вищеописані протиправні дії солдата ОСОБА_4 було відреаговано начальниками останнього, а саме лейтенантом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які діючи як військові начальники та будучи командирами відносно ОСОБА_4 , з метою припинення його протиправних дій, надали вказівку останньому припинити вчиняти протиправні дії та порушувати військову дисципліну.
Проте, солдат ОСОБА_4 , добре усвідомлюючи вищенаведені норми та норми військового статуту внутрішньої служби, та усвідомлюючи, що до нього звернулись начальники із чітко поставленою вимогою щодо припинення порушення порядку військової служби, діючи протиправно, всупереч інтересам військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, будучи обурений вказівками командирів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в свою адресу, висловив їм реальну погрозу вбивством та заподіяння їм тілесних ушкоджень, тримаючи при собі спеціальний металічний метальний ніж, яким як він їм повідомив, готовий нанести їм удари, з метою їх вбивства та заподіяння тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється в погрозі вбивством або заподіяння тілесних ушкоджень щодо свого начальника, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.
15.07.2022року відносно ОСОБА_4 складено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.
На думку слідчого обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення ґрунтується на зібраних у ході досудового розслідування доказах, а саме: повідомленями про вчинення злочину від в/ч НОМЕР_2 та 4 відділу 6 управління ДВКР СБУ, допитами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 допитами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,, протоколом огляду речей, а саме ножа, актом службового розслідування в/ч НОМЕР_1 та іншими матеріалами справи.
Обґрунтовуючи клопотання щодо необхідності застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий у клопотанні вказує на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування чи суду. Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польща, Угорщиною, Румунією, Словаччиною, на думку слідчого, дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість злочину та невідворотність покарання за його вчинення, може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.
Також, враховуючи обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме той факт, що останній в ході реалізації свого злочинного умислу погрожував вбивством своїм начальникам та іншим солдатам, та покази їх можуть бути використані в основу обвинувачення то у сторони обвинувачення є усі підстави вважати, що ОСОБА_4 буде здійснювати тиск та вплив на потерпілих та свідків з метою дачі ними завідомо неправдивих показів чи відмови від дачі показів.
Окрім іншого, враховуючи протиправну поведінку ОСОБА_4 , що також виражається у систематичному порушення службової дисципліни, може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі злочини передбачені ст. 407, 408 КК України, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрюваного, а також той факт, що підозрюваний вчинив даний злочин із застосуванням насильства, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без можливості внесення застави.
15.07.2022 року від захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначає, що сторона захисту заперечує проти обрання такого запобіжного заходу, зокрема вказує на те, що до клопотання долучені копії матеріалів кримінального провадження, а не їх оригінали, що порушує вимоги закону щодо оцінки доказів слідчим суддею та виконання вимог ст. 94 КПК України про обов`язок слідчого судді всебічно, повно, неупереджено оцінювати кожен доказ з позиції належності, допустимості.
Також вказує, що долучені до клопотання протоколи допитів свідків, не можуть бути джерелом доказів, з огляду на те, що допит зазначених свідків не проводився в порядку ст. 225 КПК України. Таким чином вважає, що посилання на протоколи допиту свідків без їх допиту в судовому засідання під час прийняття рішення про застосування запобіжних заходів суперечить встановленому КПК порядку та призведе до незаконного судового рішення.
Захисник вважає підозру ОСОБА_4 не обґрунтованою, але і обґрунтованість підозри не констатує беззаперечного факту доведеності винуватості особи, а лише вказує на достатність інформації для її існування.
Щодо наведених у клопотанні слідчого ризиків, адвокат ОСОБА_5 зазначає, що такі не доведені та посилання на них є безпідставними. Твердження про те, що підозрюваний може впливати на свідків чи іншим чином перешкодити розслідуванню кримінального правопорушення, на думку сторони захисту, не знаходять свого підтвердження, оскільки слідчим тане доведено, що підозрюваний володіє таким ступенем впливу на конкретних свідків, обізнаний з експертами спеціалістами та має на них вплив. Також не доведено наявність у нього зв`язків, які б дали змогу вчиняти йому інші правопорушення, в тому числі щодо незаконного перетину державного кордону.
Окрім цього, посилання слідчого, що ОСОБА_4 був раніше судимим та на разі має інше кримінальне провадження за ч.1 ст. 289 КК України, не можуть бути належним обґрунтуванням необхідності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки за приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою до ухвалення судом вироку.
З урахуванням наведеного у запереченнях адвокат ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та додані до нього матеріали кримінального провадження. Зазначив, що ОСОБА_4 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а відтак, більш м`який запобіжний захід, як тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, які наведені у клопотанні.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила у задоволенні такого відмовити з підстав наведених у поданих нею до суду письмових запереченнях.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
15 липня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, а саме у погрозі вбивством або заподіяння тілесних ушкоджень щодо начальника, вчинене в умовах воєнного стану.
Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч.1. ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, та яке у відповідності до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.
Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які містяться в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням. Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України.
Окрім цього, виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).
При цьому слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
В свою чергу, всі обставини провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 мають з`ясовуватися судом під час судового розгляду у встановленому законом порядку.
Таким чином слідчий суддя не бере до уваги доводи сторони захисту про недопустимість показів свідків недопитаних у судовому засіданні.
Також слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту про необхідність долучення до клопотання оригіналів документів, а не їх копії, оскільки п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України визначено, що до клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів додаються саме копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Щодо обґрунтованості клопотання слідчого про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК, у кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Так, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрівається у вчиненні тяжкого злочину, розуміючи невідворотність свого покарання може вдатися до переховування від органів досудового розслідування та суду. Поряд з цим, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 передбачає виключно покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Окрім цього, слідчий суддя бере до уваги й ті обставини, що підозрюваний перебуваючи на волі може незаконно вливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, оскільки останній знайомий з ними, йому відомі дані про їх особу, місце їх проживання (перебування), з метою зміни їх показів на його користь, шляхом умовлянь, шантажу чи погроз, тим самим буде перешкоджати кримінальному провадженню.
Таким чином, стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, що спростовує доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та відсутності ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, злочин вчинено умисно, а також бере до уваги дані про особу підозрюваного, який відповідно до службової характеристики виданої т.в.о. командира інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , підозрюваний характеризується негативно. Відомостей про наявність у ОСОБА_4 сім`ї, родини, тобто міцних соціальних зв`язків, слідчому судді не надано.
Враховуючи сукупність наведених обставин, особу підозрюваного, та те, що стороною обвинувачення доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосовуючи вказаний запобіжний захід, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
У зв`язку із наведеним клопотання слідчого підлягає до задоволення. При цьому, слідчий суддя вважає нічим необґрунтованими доводи слідчого про необхідність застосування запобіжного заходу без можливості внесення застави.
У відповідності з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.
У відповідності з ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи підозрюваного, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.
Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.
Виходячи з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , з урахуванням положення Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2022 року складає 2 481 гривень, та з урахуванням даних щодо майнового стану підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідним визначити заставу у розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124050 (сто двадцять чотири тисячі п`ятдесят) гривень 00 копійок (50х2481). Такий розмір застави, на переконання слідчого судді, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України та забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.
У випадку внесення застави слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, та зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучаться із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та навчання; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Відповідно до ч. 4 ст.202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Одеса, який проходить військову службу на посаді стрільця-номера обслуги 3 взводу 1 роти 3 батальйону охорони такелажник відділення інженерної техніки інженерно-саперного взводу інженерної служби військової частини № НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 60 (шістдесяти) днів.
Взяти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту негайно в залі суду.
Встановити строк дії ухвали про тримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під вартою до 09 вересня 2022 року включно.
На підставі ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу, достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124050 (сто двадцять чотири тисячі п`ятдесят) гривень 00 копійок (50х2481).
Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У разі внесення застави на ОСОБА_4 , у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
- не відлучаться із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та навчання;
- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 09 вересня 2022 року включно.
У разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Закарпатській області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій утримуватиметься підозрюваний.
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа негайно має здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти, про що повідомити Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, в порядку ч.5 ст.194 КПК України.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 19.07.2022 року об 11 год. 55 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1