Справа № 164/55/22 Провадження № 11-кп/802/738/22 Головуючий у 1 інстанції: Невар О. В.
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Денісова В.П.,

суддів Гапончука В.В., Борсука П.П.,

з участю секретаря Кіт А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Довженка Р.В. на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 12 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 12.09.2022 задоволене клопотання прокурора відділу Волинської обласної прокуратури Плечука М.П. про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 10 листопада 2022 року включно без визначення розміру застави,

щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.190, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.4 ст.321, ч.2 ст.255-1 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності і необгрунтованості. Вказує, що продовжений щодо ОСОБА_1 запобіжний захід є занадто суворий. Вважає, прокурором не доведено, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися. Посилається на те, що в ухвалі не вмотивовано, на підставі яких наявних у провадженні фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого. Просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 ..

Приписами ч.4 ст.422-1 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як передбачено ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Зі змісту положень ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» убачається, що запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_1 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Зокрема, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.190, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.4 ст.321, ч.2 ст.255-1 КК України, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

З матеріалів клопотання убачається, що ОСОБА_1 раніше судимий, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні перебуває одна малолітня дитина, до 2013-2014 років займався підприємницькою діяльністю.

Враховуючи ті обставини, що обвинувачений раніше судимий і обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які, у випадку визнання його винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років з конфіскацією майна, існує висока ймовірність переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення від покарання.

Оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження по суті не завершений, не зменшився і ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_1 та свідків та потерпілих в даного кримінальному провадженні у випадку застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Погоджується апеляційний суд і з тим, що ризик вчинення іншого кримінального також не зменшився і продовжує існувати, оскільки ОСОБА_1 обвинувачується у вчинення умисних тяжких і особливо тяжких злочинів під час відбування покарання за попереднім вироком.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що раніше заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Отже, судом першої інстанції у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_1 строку тримання під вартою, з чим погоджується і апеляційний суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі«Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку апеляційного суду, продовжуючи обвинуваченому винятковий запобіжний захід, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.

Аналізуючи в сукупності матеріали клопотання та зміст оскаржуваного судового рішення, та приймаючи до уваги вищенаведені обставини і особу обвинуваченого, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_1 злочинів, апеляційний суд вважає, що лише винятковий запобіжний захід зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_1 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним ризикам в даному кримінальному провадженні, які не зменшились і продовжують існувати.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника Довженка Р.В. залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 12 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді