Справа № 519/261/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.07.2022 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні у м. Южне кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 16.03.2020 за № 0000049 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Алтайського краю, місто Камінь-на-Обі, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 02.04.2015, Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, суд

Встановив:
ОСОБА_4 на виконання вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02.04.2015 був поставлений на облік Лиманським МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області 06.05.2019 як особа засуджена до покарання, у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, а саме позбавлення права керування транспортними засобами.
17.05.2019 ОСОБА_4 ознайомлено під підпис та роз`яснено умови відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, а саме позбавлення права керування транспортними засобами та в разі порушення вироку суду, попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 389 КК України.
Далі, у ОСОБА_4 13.10.2019 близько о 02 години 00 хвилин, більш точного часу в ході проведення дізнання встановити не виявилося можливим, виник протиправний умисел, направлений на ухилення від відбування додаткового покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме позбавлення права керування транспортними засобами.
Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 13.10.2019, приблизно о 02 годині 10 хвилин, знаходячись по вулиці Бориспольській в місті Києві діючи умисно, з метою ухилення від відбування додаткового покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, сів за кермо автомобіля «Honda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 без посвідчення водія та попрямував містом. В подальшому, ОСОБА_4 13.10.2019 о 02 годині 20 хвилин, під час керування вище вказаним транспортним засобом, по вулиці Бориспільській в місті Києві, був зупинений інспекторами патрульної поліції в місті Києві та того ж дня відносно нього винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, який останнім було добровільно сплачено.
Крім того, 13.10.2019 відносно ОСОБА_4 працівниками патрульної поліції в місті Києві складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду від 06.11.2019 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та надав суду покази аналогічні тим, які вказані в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що він дійсно будучи позбавленим права керування керував автомобілем «Honda», оскільки виникла потреба його перепаркувати в інше місце, а саме неподалік на вул. Бориспільській у м. Києві за місцем роботи, однак під час керування автомобілем був зупинений працівниками поліції. Повністю усвідомлює протиправність своїх дій, щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, зокрема щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судовий розгляд по справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням долучених матеріалів.

Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає достовірними, належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого в ухиленні від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, а саме позбавлення права керування транспортними засобами доведена повністю, його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 389 КК України.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 в ході судового розгляду не встановлено.
Відповідно до положень ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При визначенні виду та розміру покарання ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, негативне відношення до скоєного діяння, раніше судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів є покарання у виді обмеження волі. Поряд з цим, перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне застосувати до нього ст. 75 КК України.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Відомості про майно, на яке накладено арешт, речові докази, інші процесуальні витрати у суду відсутні, тому дані питання судом не вирішувалися.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

Ухвалив:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік та на підставі ст. 76 КК України зобов`язати періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Початок іспитового строку засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Южний міський суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику, та прокурору.

Суддя Южного міського суду ОСОБА_6