Провадження № 1-кп/537/51/2022
Справа № 537/5217/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2022 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2021 року за №0000503, об`єднане з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2021 року за №0000405, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зіньків Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в:
Крюківським районним судом м. Кременчука розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.
Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
26.04.2022 року судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що він обвинувачується у вчиненні багатьох епізодів умисного тяжкого злочину проти власності, не проживає у зареєстрованому місці проживання, не працює, що вказує на відсутністю у нього стійких соціальних зв`язків, а відповідно підтверджує наявність ризику ухилитися від виконання процесуальних обов`язків, покладених на нього як обвинуваченого. Застосування жодного з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, оскільки в кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обирався запобіжний захід цілодобовий домашній арешт, проте обвинувачений не виконав покладених на нього обов`язків. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нових епізодів злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, під час застосування щодо нього запобіжного заходу цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 заперечували щодо продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили суд обрати більш м`який запобіжний захід заставу в розмірі до 40000 грн., мотивуючи тим, що обвинувачений має постійне місце проживання, де мешкає разом зі своєю сім`єю, бажає працевлаштуватися, зобов`язаний захищати та годувати свою дружину та малолітню дитину у воєнний час.
Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2022 року встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України. Обрано відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 діб, який обчислювати з 26.01.2020 року до 26.03.2022 року включно, із застосуванням застави в розмірі 99240,00 грн. У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися за межі м. Кременчука Полтавської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну місця свого проживання або перебування.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.03.2022 року обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 14.03.2022 року по 12.05.2022 року включно. Визначено обвинуваченому ОСОБА_5 суму застави розміром 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99240,00 грн. У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі м. Кременчука Полтавської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання або перебування, носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.03.2022 року закінчується 12.05.2022 року.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, суд зобов`язаний з`ясувати: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Одночасно, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його майновий стан, наявність судимостей, наявність у обвинуваченого місця роботи, його репутацію, дотримання ним умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно положень ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.
У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за який законом передбачено покарання до 6 років позбавлення волі.
Суд враховує тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим в інкримінованому йому злочині, той факт, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності. В Кобеляцькому районному суді Полтавської області, Кременчуцькому районному суді Полтавської області, Автозаводському районному суді м. Кременчука, Магдалінівському районному суді Дніпропетровської області розглядаються кримінальні провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України. ОСОБА_5 не працює та не має легальних джерел доходу для утримання своєї сім`ї. В кримінальному провадженні №0000405, внесеному до ЄРДР 03.08.2021 року, щодо ОСОБА_5 обирався менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Проте ОСОБА_5 не виконав покладені на нього обов`язки, в судове засідання не з`являвся без поважних причин, обвинувачується у вчиненні нових злочинів під час обраного щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
За таких обставин суд вбачає щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ризик вчинити нове кримінальне правопорушення, переховуватися від суду (п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України).
Щодо доводів обвинуваченого про відсутність вказаних ризиків, суд зазначив, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування чи суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти від настання вище перерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.
До суду не зверталися особи, що заслуговують на довіру, з письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити її до суду. До суду не зверталися власники житлового приміщення з клопотанням про надання дозволу щодо використання належного їм приміщення для виконання ОСОБА_5 , передбачених ст.194 КПК України, в разі застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Суду не подані відомості про те, що ОСОБА_5 має у власності житлове приміщення. До речі, відповідно до п.9 ч.1 ст.178 КПК України суд враховує, що в іншому кримінальному провадженні запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечив належної поведінки ОСОБА_5 , він ухилився від виконання обов`язків, які були покладені на нього слідчим суддею та судом при обранні такого запобіжного заходу.
До закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою обвинуваченого завершити судовий розгляд неможливо, оскільки не досліджені усі докази, зібрані під час досудового розслідування. У зв`язку з оголошенням воєнного стану виникли труднощі з етапуванням обвинуваченого до приміщення суду. Викладені ризики, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу - не зменшилися.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість злочину, який інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_5 , з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які не зменшилися, враховуючи, що до 12.05.2022 року неможливо закінчити судовий розгляд, суддя вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого строк запобіжного заходу тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 55, 176-178, 183, 193, 315, 370-372, 392, 393 КПК України, суд
у х в а л и в:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 26.04.2022 року по 24.06.2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Повний текст ухвали складений та оголошений 27.04.2022 року о 08 год. 00 хв.

Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1