Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 287/2218/21
Провадження № 1-кп/279/333/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2022 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000111 від 31.10.2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жовтневе, Олевського р-ну, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні чотирьох дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 30.10.2021 року 18 години 30 хвилин, повернувшись до будинку за місцем свого постійного проживання по АДРЕСА_1 , в приміщенні жилої кімнати побачив свою дружину ОСОБА_7 , яка відпочивала на дивані та поряд з нею перебував місцевий житель ОСОБА_4 , з яким останній час дружина співмешкала. На його прохання покинути будинок, вони не відреагували, та продовжували перебувати в будинку і займатись своїми справами.
В цей же ж день без розриву в часі на грунті ревнощів маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 зайшовши до кімнати кухні домоволодіння, взяв зі столу кухонний ніж з металевим лезом довжиною 120мм. та повернувшись до кімнати підійшов до ОСОБА_4 умисно, наніс один удар кухонним ножем в область живота останнього, в результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження, які виразились в проникаючомиу ножовому пораненнні передньої черевної стінки з ушкодженням лівої долі печінки та малого сальника, що супроводжувались виникненням гемоперитонеуму (вільна кров в черевній порожнині) - 1 л., яке було небезпечне для життя в момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Своїми умисними діями, які виразились в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_5 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченого ч.1 ст.121 КК України визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті дні та час умисно, наніс один удар кухонним ножем в область живота потерпілому ОСОБА_4 , в результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому.
Потерпілий в судовому засіданні зазначив свою позицію щодо призначення міри покарання: просив покарати не суворо, з побвинуваченим помирились, та призначити міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , не пов`язану з позбавленням волі.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає, а також учасникам зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України правильна, оскільки своїми умисними діями, які виразились в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_4 , небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Як особа ОСОБА_5 працездатного віку, по місцю проживання характеризується посередньо, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше не судимий, офіційно не працює, має на утриманні чотирьої дітей, троє з яких є неповнолітніми.
Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_5 злочин передбачений ч.1 ст. 121 КК України є тяжким злочином.
Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі.
Крім того, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 , за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, на спеціалізованих обліках не перебуває, беручи до уваги позицію потерпілого, а також щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його відношення до скоєного злочину, те, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, навіть попри скоєння тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину, суд вважає, що виправити ОСОБА_5 і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він, ОСОБА_5 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.
У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень. У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 відповідно до Ухвали слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 05.11.2021 року у виді домашнього арешту, закінчив свою дію. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Арешт на майно по даному кримінальному провадженні не накладався, процесуальні витрати відсутні. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати виннуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо в період іспитового строку в 3 (три) роки він не скоїть нового злочину.
Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази у провадженні, а саме: - кухонний ніж, шматок простирадла, змиви з підлоги, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП№2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити. .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.
Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1 Копія згідно з оригіналом