Справа № 204/8164/22
Провадження № 1-кс/204/1863/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопідгородне Межівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом, механіка-водія інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

3 жовтня 2022 року слідчий СВ Покровського РУП ГУНП в Донецької області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Слідчим відділом Покровського РУП ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000398, яке розпочато 02.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, проходячи військову службу за контрактом на посаді механіка-водія інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 41, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 02.08.2022, близько 02.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, узгоджено та за попередньою змовою в групі із своїм знайомим ОСОБА_8 , незаконно, шляхом зламу запірного пристрою на калитці, проникли на територію приватного домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де стали вчиняти дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна, а саме заднього правого колеса автомобілю марки «ВАЗ» модель «21114» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який знаходився у дворі вказаного домоволодіння. При цьому, їх протиправні дії були помічені проживаючими у вказаному будинку ОСОБА_9 та її сином ОСОБА_10 , які стали вимагати припинення цих дій. Розуміючи, що їх протиправні дії викрито і вони перестали носити таємний характер, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не припинили їх вчинення, продовживши реалізацію свого спільного злочинного умислу із незаконного заволодіння чужим майном, та лише повністю реалізувавши його, разом із викраденим ними майном, а саме автомобільним колесом яке складається з сталевого диску 5х14Н2 ЕТ35 425 вартістю 1 150,50 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят гривень п`ятдесят копійок) та шини торгівельної марки «Tunga Nordwey» 175/65 R14 82Q, вартістю 1 087,90 грн. (одна тисяча вісімдесят сім гривень дев`яносто копійок), залишили місце скоєння злочину, спричинивши потерпілому власнику викраденого майна ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 2 238,40 грн. (дві тисячі двісті тридцять вісім гривень сорок копійок), тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у інше сховище, в умовах воєнного стану. Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: Протоколом огляду місця події від 02.08.2022, яким встановлено, що місцем скоєння злочину є територія домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на подвір`ї якого на момент огляду знаходився автомобіль марки «ВАЗ» модель «21114» з реєстраційним номером НОМЕР_2 без заднього правого колеса, а також виявлено пошкодження на запірному пристрої калитки; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , який надав показання щодо обставин скоєння злочину, а також зазначив, що в одній з осіб, яка вчинила злочин він упізнав знайомого йому ОСОБА_8 ; протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого він підтвердив надані ним раніше показання щодо обставин скоєння злочину; протоколом огляду речей від 03.08.2022, під час якого у підозрюваного ОСОБА_5 вилучено та оглянуто автомобільне колесо, яке є предметом скоєння злочину; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 04.08.2022, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 серед пред`явлених йому для впізнання автомобільних колес упізнав, як таке що належить йому та було в нього викрадене, саме те колесо яке було вилучене у підозрюваного ОСОБА_5 ; висновком експерта за результатами авто товарознавчої експертизи № 08-02 від 04.08.2022, згідно якого ринкова вартість автомобільного колеса, яке є предметом скоєння злочину складає 2238,40 грн.; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 (матері потерпілого), яка надала показання щодо обставин скоєння злочину, а також зазначила, що в одній з осіб, яка вчинила злочин вона упізнала знайомого їй ОСОБА_8 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, в ході яких потерпілий ОСОБА_10 серед пред`явлених йому для впізнання осіб упізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_5 як осіб, які вчинили злочин; протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, в ході якого свідок ОСОБА_9 серед пред`явлених їй для впізнання осіб упізнала ОСОБА_8 як особу, яка вчинила злочин; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтвердили причетність ОСОБА_5 та ОСОБА_8 до скоєння вказаного злочину; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, в ході яких свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 серед пред`явлених їм для впізнання осіб упізнали ОСОБА_8 та ОСОБА_5 як осіб, які вчинили злочин. Слід зазначити, що відповідно до вимог КПК України, клопотання про забезпечення заходів безпеки у вказаному кримінальному провадженні безпосередньо подаються до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, оскільки місцем розташуванням Покровського районного управління поліції, є Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика,7. Водночас, в зв`язку з введенням воєнного стану на території України та неможливістю Красноармійським міськрайонним судом Донецької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядження Верховного Суду України № 1/0/9-22 від 06.03.2022, відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам: Переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наявність цього ризику зумовлена тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу. Крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 , будучи особою, яка на підставі статутів Збройних Сил України, Присяги взявши на себе зобов`язання знаходитися на території місця дислокації свого військового підрозділу або у місці, визначеному його командирами, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, порушив ці зобов`язання. Вказане також має стати підставою для того аби визнати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання таким, що не може бути застосований до особи, який був повинен сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, в той час як своєю поведінкою вже продемонстрував зневагу до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Військової присяги. Також не можна лишати поза увагою той факт, що підозрюваний ОСОБА_5 як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території. З цього ж ракурсу слід визнати недоцільним застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки місцем проживання підозрюваного є населений пункт, що знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська, місця тимчасової дислокації Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області. Незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наявність цього ризику зумовлена тим, що підозрюваний має мотив та можливість внаслідок підтримання дружніх стосунків зі свідками, вплинути на їх свідчення. Вказані свідки та потерпілий надали вичерпні покази з приводу обставин вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим їх покази є основоположними для доведення винуватості останнього перед судом. Однак, підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості перед судом, може почати спроби незаконного впливу на потерпілого, зокрема шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни його показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання. Це стосується і свідків у кримінальному провадженні, оскільки їх покази також мають суттєве значення для доведення винуватості ОСОБА_5 перед судом, оскільки з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази потерпілого, які він надасть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. З огляду на існування вказаного ризику, сторона обвинувачення вважає недоцільним застосовувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки він може стати підґрунтям для маніпулювання можливістю спаплюжити авторитет його поручителів з подальшим використанням їх авторитету та репутації для тиску на свідків у даному кримінальному провадженні. Вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , вчиняючи злочин, в умовах воєнного стану, з огляду на те, що підозрюваному загрожує покарання до 10 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»). Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину. Звертаючись з відповідним клопотанням, ми беремо до уваги, що підозрюваний не має захворювань, що включені до додатку № 13 «Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 1348/5/572 від 15.08.2014 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», тобто він є особою, яка не має протипоказань до утримання під вартою. Водночас, у випадку судом застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді застави, слід зазначити, що підозрюваний ОСОБА_5 будучі військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 перебуває в зоні проведення бойових дій на території Донецької області, та бере безпосередню участь у бойових діях або забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, отримує грошового забезпечення та додаткові винагороди до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, що регламентується Постановою Кабінету Міністру України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Таким чином, в умовах воєнного стану на території України, такий підхід національних судів щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може породити позитивні прецеденти, для належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, що поміж іншого, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану та підриву авторитету Збройних Сил України. З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України. Таким чином, те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

Також 06.10.2022 року до суду надійшло клопотання командира 1 танкової роти танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_14 про передачу на порушки підозрюваного ОСОБА_5 . Однак дане клопотання не розглядалося у зв`язку з неявкою заявника.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити, зазначивши, що існують ризики, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, з раніше зазначених підстав.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши що він проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 службу, приймає участь у активних бойових діях, на кожен виклик суду та слідчого він з`являвся, не збирається переховуватися та перешкоджати слідству будь-яким чином, а тому просив обрати відносно нього особисте зобов`язання.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши що ризики не доведені та просив застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Однак, у судовому засіданні було встановлено наявність лише одного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Однак, а ні слідчим у клопотанні, а ні прокурором у судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів того, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, перебування підозрюваного на військовій службі у ЗСУ та наявності позитивної характеристики з місця несення служби, а також враховуючи наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, та враховуючи недоведеність прокурором та слідчим, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти даному ризику, передбаченому ст. 177 цього кодексу, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного декілька обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 176-179, 184, 186-187, 193-194, 196, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України залишити без задоволення.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього строком на два місяці, в межах строку досудового розслідування, тобто до 29 листопада 2022 року наступні обов`язки:

-прибувати по першому виклику до службової особи (слідчого, прокурора та суду) на визначений ними час;

- не відлучатися за межі населеного пункту несення військової служби чи дислокації військової частини у якій перебуває на службі;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/перебування.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1