Єдиний унікальний номер: 343/202/22
Номер провадження: 1-кп/0343/70/22
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

18 жовтня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
судді - ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області у режимі відеоконференції з ДУ "Львівська УВП (№ 19)" клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю: прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
17 жовтня 2022 року на електронну адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке цього ж дня направлено для ознайомлення обвинуваченому та вручено його захиснику.
Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. 07.12.2021 йому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2022 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 03.04.2022, який неодноразово продовжувався. В тому числі, ухвалою Долинського районного суду від 06.09.2022 - продовжено строк на 60 днів - до 04 листопада 2022 року включно. Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. ОСОБА_3 офіційно неодружений, постійного місця роботи та утриманців не має, не має міцних соціальних зв`язків, проживає за адресою відмінною від свого місця реєстрації, раніше не судимий.
Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжуються і на даний час, а саме: ОСОБА_3 може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Підставами вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та усвідомлює неминучість покарання за нього, не має постійного джерела доходу для існування та міцних соціальних зв`язків, офіційно не одружений, проживав за адресою, відмінною від свого місця реєстрації.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, особистого зобов`язання, застави чи домашнього арешту, є неможливе, оскільки ОСОБА_3 не проживав за адресою своєї реєстрації, не має постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, тобто останній самостійно не матиме змоги внести значний розмір застави, а мінімальний розмір застави не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, порушення ж умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи більш суворішого запобіжного заходу, також відсутні особи, що заслуговують на довіру, які готові та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та забезпечити його явку до суду на першу про те вимогу.
У зв`язку із наведеним, є достатньо підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, а тому слід застосувати щодо ОСОБА_3 запобіжний захід тримання під вартою.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримала з підстав, наведених у ньому. Просила продовжити ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 , який бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ "Львівська УВП (№ 19)", куди його етапували з метою проведення експертизи, не заперечив щодо продовження йому строку тримання під вартою у зв`язку з необхідністю проведення експертизи у м. Львові.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши письмові докази, вважає, що оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 04 листопада 2022 року, однак судовий розгляд провадження не завершено, на даний час призначена екпертиза, яка ще не проведена, та участь у якій обвинуваченого є обов`язковою, з метою проведення якої він етапований в ДУ "Львівська УВП (№19)", крім того з експертної установи надійшла вимога про витребування матеріалів кримінального провадження, відповідно не закінчене судове слідство, також обвинувачений клопотав про виклик додаткових свідків, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення з таких підстав.
Як визначено в ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Крім цього, згідно з положеннями ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Мета та підстави застосування запобіжних заходів визначені у ст. 177 КПК України, зокрема метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує наявність обставин, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе, а також, як цього вимагає ст. 194 КПК України, перевіряє, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, при цьому оцінює доводи сторони обвинувачення та позицію сторони захисту з врахуванням положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. При цьому тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Крім цього, відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" вказує, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього. Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Також судом враховується те, що ризик втечі повинен оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії»).
З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення проти життя, за який, у разі визнання його винуватим, передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Суд погоджується з доводами прокурора про те, що на даний час ризики, передбачені п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.
Підставами вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду є те, що він не має постійного джерела доходу для існування та міцних соціальних зв`язків, офіційно не одружений, у свідоцтві про народження дитини, яку він називає своєю, він батьком не записаний, проживав за адресою відмінною від свого місця реєстрації.
Підставами вважати, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, усвідомлює неминучість покарання за нього у разі доведення його винуватості. Крім того, на даний час у кримінальному провадженні призначена судова-психологічна експертиза, яка проводиться в іншій області, участь ОСОБА_3 у ній є обов`язковою, що може спонукати його ухилитися як від неї, так і від суду. Також обвинувачений кожен раз клопоче про виклик нових свідків, не зазначаючи їх адреси, участь яких у розгляді провадження не забезпечується і захисником, що призводить до затягування строків розгляду кримінального провадження та може спонукати обвинуваченого до їх переслідування.
Сторона захисту не наводить жодних обгрунтованих доводів для застосування більш м`якого запобіжного заходу, суду не надано жодних даних на підтвердження гарантій запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, які свідчать про можливість їх уникнення шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, а також те, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно нього спливає, тривалість розгляду кримінального провадження у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення не виходить за межі розумного строку, на даний час призначена експертиза в іншій області, на проведенні якої наполягає обвинувачений, при цьому він погоджується з доцільністю утримання його під вартою на час її проведення, а захисник не наводить достатніх доказів, що його підзахисний зможе самостійно взяти у ній участь, тому суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу на даний час не в змозі гарантувати його належну поведінку. Обраний запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, а його продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, узгоджується з п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, уникненню ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та виправдовують його подальше тримання під вартою. Таким чином, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для того, щоб клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів.
На підставі викладеного, ст. 177, 196, 197, 199, 205, 376, 395, 532, 534 КПК України та керуючись ст. 331 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів - до 16 грудня 2022 року включно.
Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвалу для виконання направити начальнику ДУ "Львівська установа виконання покарань (№ 19)", м. Львів - на час проведення експертизи, а після її проведення та етапування обвинуваченого - начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)", м. Івано-Франківськ.
Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку тримання під вартою покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.
Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суддя: ОСОБА_1