Справа № 489/2182/22
Провадження № 1-кс/489/756/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

12 серпня 2022 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням слідчого СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_2 , погодженим з прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000881 від 09.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, про арешт майна,

встановив:

СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування вказаному кримінальному провадженні, за фактом здійснення 08.08.2022 близько 22.00 годин невідомою особою в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 заволодіння майном ОСОБА_4 , поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, в умовах воєнного стану.

До суду надійшло клопотання слідчого ОСОБА_2 , погоджене з прокурором ОСОБА_3 , про арешт телефонів, одягу, біжутерії, годинників та каблучки з метою забезпечення їхнього збереження як речових доказів.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак клопотання про арешт майна складено з порушенням вимог ч. 2 ст. 171 КПК України.

Зокрема, в клопотанні не вказані відомості про власника (власників) вилученого в ході досудового розслідування майна та контактні дані (місце проживання, контактний номер телефону) для його повідомлення про дату та час розгляду клопотання про арешт майна з метою виконання вимог до ст. 172 КПК України, а також з метою забезпечення загальних засад змагальності та рівності сторін з врахуванням скорочених строків розгляду подібної категорії клопотань, що унеможливлює вчасне повідомлення учасників іншим чином.

Також слідчий зазначає, що накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою його збереження в якості речового доказу, проте в матеріалах клопотання відсутні відомості про визнання вилученого майна речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню (не додану постанову про визнання речовим доказом).

Крім того, в клопотанні відсутнє обґрунтування того, доказом яких саме фактів та обставин у вказаному кримінальному провадженні є кожне із вилучених предметів.

Також в клопотанні не вказано, який саме визначений ч. 1 ст. 170 КПК України спосіб арешту (позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) просить накласти слідчий на вилучене майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

При цьому до матеріалів клопотання не додано всупереч положенням ч. 1 ст. 214 КПК України відповідного процесуального документа (постанови, доручення тощо) уповноваженої посадової особи про те, що слідчий, який звернувся з клопотанням про арешт майна, визначений керівником органу досудового розслідування як такий, що здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим має право проводити слідчі та процесуальні дії у даному кримінальному провадженні та звертатися з клопотаннями до слідчого судді.

Наведене свідчить про те, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Вище наведене є підставою для повернення клопотання прокурору для усунення виявлених недоліків.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000881 від 09.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, про арешт майна - повернути прокурору та встановити строк у сімдесят дві години для усунення виявлених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1