У Х В А Л А
07 грудня 2021 року

м. Київ
провадження № 13-235зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17
розглянула заяву засудженого ОСОБА_18 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року та ухвалу Верховного Суду України від 23 липня 2002 року за виключними обставинами і
встановила:
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 23 липня 2002 року, ОСОБА_18 було визнано винним і засуджено за пунктами «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142 Кримінального кодексу України 1960 року (далі КК 1960 року) та ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України 2001 року із застосуванням ст. 42 КК 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.
28 жовтня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) ухвалив остаточне рішення у справі «Родзевіло та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_18 (заява 2213/20) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що встановлення порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, а також на рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України (2)», засуджений ОСОБА_18 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) із заявою про перегляд судового рішення щодо нього за виключними обставинами, у якій просить скасувати вищевказані судові рішення та звільнити його від відбування покарання, або визначити конкретний строк його відбування.
Велика Палата, перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею належить відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
28 жовтня 2021 року ЄСПЛ у справі «Родзевіло та інші проти України» встановив порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_18 (заява 2213/20), стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушень Конвенції та визнання встановлення порушення достатньою справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_18 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.
Щодо ОСОБА_18 таке повне відновлення попереднього юридичного стану не є можливим, оскільки ЄСПЛ у рішенні від 28 жовтня 2021 року у справі «Родзевіло та інші проти України» констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_18 про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами відсутні.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_18 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року та ухвали Верховного Суду України від 23 липня 2002 року.
Заяву ОСОБА_18 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_10
ОСОБА_3 ОСОБА_11
ОСОБА_4 ОСОБА_12
ОСОБА_5 ОСОБА_13
ОСОБА_6 ОСОБА_14
ОСОБА_7 ОСОБА_15
ОСОБА_8 ОСОБА_16
ОСОБА_9 ОСОБА_17