справа № 631/938/21
провадження № 1-кп/631/120/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2021 року під № 0000403, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Нова Водолага Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

?13 березня 1992 року Валківським районним судом Харківської області за частиною 2 статті 206 Кримінального кодексу України 1960 року до 2 років виправних робіт, з утриманням 20 % заробітної плати. Звільнений від відбування покарання відповідно до Указу Президента «Про амністію» від 17 серпня 1992 року;

?23 жовтня 1997 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 1 статті 229-6 Кримінального кодексу України 1960 року, до одного року позбавлення волі;

?18 жовтня 1999 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 1 статті 196-1 Кримінального кодексу України 1960 року до одного року позбавлення волі;

?28 лютого 2000 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 3 статті 42, частиною 2 статті 140 Кримінального кодексу України 1960 року до двох років позбавлення волі;

?16 липня 2020 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 1 статті 162, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України 2001 року з урахуванням положень частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України до трьох років шістьох місяців позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном один рік шість місяців;

?13 вересня 2021 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України 2001 року з урахуванням положень частини 1 статті 70, частиною 1 статті 71 Кримінального кодексу України до чотирьох років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А НО В И В:

ОСОБА_4 будучи раніше судимий за скоєння умисних злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став та повторно скоїв умисні злочини проти власності.

Так, наприкінці червня 2021 року в обідній час доби, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 знаходився неподалік домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де у останнього виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме чавунної плити з пічки та алюмінієвого тазу, які належали ОСОБА_5 .

У вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю на території зазначеного домоволодіння власника та сторонніх осіб, підійшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де пошкодивши скло у вікні праворуч від входу, потрапив до середини будинку за вказаною адресою та здійснив крадіжку чавунної плити з пічки, розмірами 70х40 см, в зібраному стані разом з кільцями, вартістю 1250 гривень 00 копійок та алюмінієвого тазу, діаметром 50 см, об`ємом 12 літрів, вартістю 340 гривень 00 копійок.

Після цього ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення злочину, а викрадене майно, загальна вартістю якого згідно висновку експерта № 108 від 27 липня 2021 року, склала 1590 гривень 00 копійок, незаконно обернув на свою користь та розпорядився ним за власним розсудом, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на зазначену суму.

Окрім того, наприкінці червня 2021 року у вечірній час доби, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 знаходився неподалік домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де у останнього виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме одного рулону сітки рабиці, яка належала ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_4 діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю на території зазначеного домоволодіння власника та сторонніх осіб, потрапив до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з тильної сторони, та в подальшому перебуваючи на території вказаного домоволодіння пройшов до одного з господарських приміщень на вказаній території та скинувши навісний замок з дверей потрапив до середини вказаного господарського приміщення, звідки здійснив крадіжку одного рулону сітки рабиці 50х50 мм., висотою 1,5 м. та довжиною 10 м., вартістю 565 гривень 00 копійок відповідно до висновку експерта № 109 від 27 липня 2021 року.

В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 565 гривень 00 копійок.

Також, 19 червня 2021 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 знаходився неподалік домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де у останнього виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, таємно та повторно, з корисливих мотивів й з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 19 червня 2021 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю на території зазначеного домоволодіння власника та сторонніх осіб, підійшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де безперешкодно підійшов до будинку, оскільки територія домоволодіння огородження не має, та по стіні будинку заліз на горище, де пошкодив металеве покриття горища будинку та здійснив крадіжку металевої арматури у кількості 14 штук, діаметром 10 мм., довжиною 2,5 м. кожна, вартістю 616 гривень 00 копійок відповідно до висновку експерта № 97 від 08 липня 2021 року.

З місця скоєння злочину з викраденим майном ОСОБА_4 зник та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд, заподіявши в результаті вказаних дій потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 616 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміновані йому в вину кримінальні правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловила думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України. На адресу суду потерпілий ОСОБА_5 направив заяву, що була зареєстрована за вхідним № 5319/21 вх. від 27 вересня 2021 року, відповідно до якої посилаючись на те, що не оспорює обставини, викладені в обвинувальному акті, не заперечує проти розгляду справи в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, та просить розгляд справи провести за його відсутності.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України.

На адресу суду потерпілий ОСОБА_6 направив заяву, що була зареєстрована за вхідним № 5315/21 вх. від 27 вересня 2021 року, відповідно до якої вказав, що не заперечує проти розгляду справи в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, та просить розгляд справи провести за його відсутності.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України.

ОСОБА_7 через канцелярію суду надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 5320/21 вх. від 27 вересня 2021року, відповідно до якої підтримав обвинувачення у повному обсязі та вказав, що не заперечує проти розгляду справи в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, просив розгляд справи провести за його відсутності.

В судовому засіданні у порядку, передбаченому статтею 325 Кримінального процесуального кодексу України, судом, з урахуванням думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового розгляду без участі потерпілих, адже є можливим за їх відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, з огляду на те, що цивільні позови в рамках кримінального провадження заявлені не були.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь - якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, погодженні з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин та відображеного алгоритму, здійснив викрадення чавунної плити, алюмінієвого тазу та сітку рабиці із домоволодінь потерпілих, котрих він раніше не знав, а також металеву арматуру з дачного будинку. Також ОСОБА_4 вказав, що викрадені речі він здав до пункту прийому металобрухту, а на отримані кошти купив продукти харчування. На запитання прокурора, чи згоден обвинувачений з переліком викрадених ним речей, що зазначені в обвинувальному акті та вартістю викраденого, вказаних у висновках експерта, ОСОБА_4 відповів, що згоден повністю. У вчинених кримінальних правопорушеннях обвинувачений щиро кається та виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини, проте просив надати йому ще один шанс та призначити покарання із застосуванням положень статті 75 Кримінального кодексу України.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

19 червня 2021 року ОСОБА_5 , будучи повідомленим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтею 383 Кримінального кодексу України, звернувся до Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою, відповідно до якої просив вжити заходів до невідомих осіб, які в період часу з 12 червня 2021 року по 19 червня 2021 року здійснили крадіжку чавунної плити та алюмінієвого тазу з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом огляду місця події від 19 червня 2021 року та фототаблицею до нього, складених слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 за участю потерпілого ОСОБА_5 , у присутності понятих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зафіксовані обстановка та обставини вчинення крадіжки майна, що належить ОСОБА_5 , з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , власником домоволодіння є ОСОБА_5 (інвентаризаційна справа № 1487, дата складання 21 травня 2021 року).

Згідно заяви ОСОБА_11 , останній в порядку статті 93 Кримінального процесуального кодексу України, видав чавунну плиту на дві конфорки розміром 70х40 см. та алюмінієвий таз, діаметром 50 см., глибиною 18 см.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 липня 2021 року, складеним слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 , вбачається, що у період часу з 10 години 00 хвилин до 10 години 30 хвилин у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , свідку ОСОБА_11 для впізнання було надано 4 фотознімки, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за статтею 384 Кримінального кодексу України, внаслідок чого останній вказав, що може впізнати особу за зовнішніми ознаками та вказав, що впізнає чоловіка, зображеного на фотознімку під № 4.

У даному випадку, відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на фотознімку № 4 зображений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець селища міського типу Нова Водолага.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 липня 2021 року, складеним слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 , вбачається, що у період часу з 12 години 00 хвилин до 12 години 30 хвилин у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , свідку ОСОБА_13 для впізнання було надано 4 фотознімки, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за статтею 384 Кримінального кодексу України, внаслідок чого останній вказав, що може впізнати особу за зовнішніми рисами обличчя та вказав, що впізнає чоловіка, зображеного на фотознімку під № 1.

Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на фотознімку № 1 зображений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець селища міського типу Нова Водолага.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22 липня 2021 року, складеного слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 , вбачається, що у період часу з 09 години 10 хвилин по 09 годину 35 хвилин за участю потерпілого ОСОБА_14 й понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , було проведено огляд місцевості ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В ході огляду виявлено металеву (чавунну) плиту в зборі з кільцями розміром 70х40 см. зі слідами іржі з двома отворами для кілець на 4 та 3 кільця відповідно, а також виявлено алюмінієвий таз, діаметром 50 см. Під час огляду потерпілий впізнав викрадені в нього речі за характерними ознаками.

Постановою слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 від 22 липня 2021 року чавунну плиту з пічки, розмірами 70х40 см., в зібраному стані разом з кільцями та алюмінієвий таз діаметром 50 см., та об`ємом 12 літрів, видані ОСОБА_11 визнано речовими доказами у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2021 року під № 0000403 та передано на зберігання під зберігаючу розписку потерпілому ОСОБА_5 .

З розписки, складеної 22 липня 2021 року потерпілим ОСОБА_5 , вбачається що він отримав від працівників поліції належне йому майно: алюмінієвий таз та чавунну плиту з конфорками, які зобов`язався зберігати до вирішення питання по суті.

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 108 від 27 липня 2021 року, складеного судовим експертом ОСОБА_17 , вбачається, що станом на момент вчинення крадіжки, ринкова вартість плити чавунної від печі твердого палива, розміром 70х40 см., складає 1250 гривень 00 копійок, ринкова вартість тазу алюмінієвого діаметром 50 см., та об`ємом 12 літрів складає 340 гривень 00 копійок.

Згідно довідки судового експерта ОСОБА_17 вбачається, що витрати на проведення експертизи від 27 липня 2021 року № 108 складають 517 гривень 86 копійок.

З Протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01 липня 2021 року, складеного оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_18 о 15 годині 00 хвилин, встановлено, що ОСОБА_7 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за статтею 383 Кримінального кодексу України звернувся до правоохоронного органу з проханням вжити заходів до невідомої особи, яка шляхом пошкодження даху проникла до дачного будинку, звідки вчинила крадіжку металевої арматури в кількості 14 штук за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом огляду місця події від 01 липня 2021 року та фототаблицею до нього, складених слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 за участю потерпілого ОСОБА_7 , у присутності понятих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зафіксовані обстановка та обставини вчинення крадіжки майна, що належить ОСОБА_7 , з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії договору купівлі продажу від 21 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_19 та зареєстрованого в реєстрі за № 1050, встановлено, що власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_7 .

Згідно заяви ОСОБА_20 , останній в порядку статті 93 Кримінального процесуального кодексу України, видав металеву арматуру у кількості 14 штук, довжиною 2.4 м. кожна, діаметром 10 мм.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 03 липня 2021 року, складеного слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 , вбачається, що у період часу з 13 години 00 хвилин по 13 годину 30 хвилин за участю потерпілого ОСОБА_7 й понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , було проведено огляд місцевості відкритої ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В ході огляду виявлено металеву арматуру у кількості 14 штук, довжиною 250 см. кожна, діаметром 10 мм., частково покрита іржею. Під час огляду потерпілий впізнав викрадені в нього речі за характерними ознаками.

Постановою слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 від 03 липня 2021 року металеву арматуру у кількості 14 штук, довжиною 2,5 м. кожна, діаметром 10 мм., видану ОСОБА_20 визнано речовим доказом у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2021 року під № 0000461 та передано на зберігання під зберігаючу розписку потерпілому ОСОБА_21 .

04 липня 2021 року ОСОБА_7 відповідно до заяви отримав від працівників поліції металеву арматуру у кількості 14 штук, яку зобов`язався зберігати до вирішення питання по суті.

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 97 від 08 липня 2021 року, складеного судовим експертом ОСОБА_17 , вбачається, що станом на момент вчинення крадіжки, ринкова вартість будівельної металевої арматури, діаметром 10 мм, довжиною 2,5 м., у кількості 14 штук, складає 616 гривень 00 копійок.

Згідно довідки судового експерта ОСОБА_17 вбачається, що витрати на проведення експертизи від 08 липня 2021 року № 97 складають 517 гривень 86 копійок.

З протоколу проведення слідчого експерименту з 09 години 00 хвилин до 09 години 30 хвилин 28 липня 2021 року з долученою фототаблицею на 4 аркушах, проведеним слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , за участю підозрюваного ОСОБА_4 , в присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вбачається, як підозрюваний ОСОБА_4 вказує як підійшовши до будинку, розбив скло на вікні та по решітці, яка прикріплена з середини будинку, заліз до даху, де відігнув металеві листи, що прикріплені до даху та з горища витягнув зв`язку прутів арматури у кількості 14 штук.

21 липня 2021 року ОСОБА_6 , будучи повідомленим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтею 383 Кримінального кодексу України, звернувся до Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою, відповідно до якої просив вжити заходів до невідомої особи, яка в 20 числах червня 2021 року шляхом вільного доступу проникла на його приватну територію, де із незачиненого сараю викрала рулон сітки рабиці за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом огляду місця події від 21 липня 2021 року та фототаблицею до нього, складених слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 за участю потерпілого ОСОБА_6 , у присутності понятих: ОСОБА_22 та ОСОБА_10 , зафіксовані обстановка та обставини вчинення крадіжки майна, що належить ОСОБА_6 , з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно заяви ОСОБА_23 від 26 липня 2021 року, останній в порядку статті 93 Кримінального процесуального кодексу України, видав сітку рабицю довжиною 10 м, яку придбав в двадцятих числах червня 2021 року у селищі міського типу Нова Водолага у чоловіка на ім`я ОСОБА_24 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26 липня 2021 року, складеного слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 , вбачається, що у період часу з 09 години 00 хвилин по 09 годину 30 хвилин за участю потерпілого ОСОБА_6 й понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , було проведено огляд місцевості, неподалік домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . В ході огляду виявлено рулон металевої сітки рабиці розміром 50х50 мм, висотою 1,5 м., довжиною в розгорнутому стані 10 м. На краях сітки з обох боків маються накладки з поліетиленової плівки. Під час огляду потерпілий впізнав викрадені в нього речі за характерними ознаками.

Постановою слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 від 26 липня 2021 року один рулон сітки рабиці 50х50 мм, висотою 1,5 м. та довжиною 10 м., видану ОСОБА_23 визнано речовим доказом у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 липня 2021 року під № 0000575 та передано на зберігання під зберігаючу розписку потерпілому ОСОБА_6 .

Згідно заяви ОСОБА_6 , останній отримав від працівників поліції металеву сітку «рабицю», яку зобов`язався зберігати до вирішення питання по суті.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 липня 2021 року, складеним слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 , вбачається, що у період часу з 11 години 15 хвилин до 11 години 45 хвилин у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , свідку ОСОБА_23 для впізнання було надано 4 фотознімки, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за статтею 384 Кримінального кодексу України, внаслідок чого останній вказав, що може впізнати особу за зовнішніми ознаками та вказав, що впізнає чоловіка, зображеного на фотознімку під № 2.

У даному випадку, відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на фотознімку № 2 зображений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець селища міського типу Нова Водолага.

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 109 від 27 липня 2021 року, складеного судовим експертом ОСОБА_17 , вбачається, що станом на момент вчинення крадіжки, ринкова вартість металевого огородження сітки «рабиця», розмір комірки 50х50 мм., висотою 1,5 м., довжиною 10 м. складає 565 гривень 00 копійок.

Згідно довідки судового експерта ОСОБА_17 вбачається, що витрати на проведення експертизи від 27 липня 2021 року № 109 складають 517 гривень 86 копійок.

З протоколу проведення слідчого експерименту з 12 години 15 хвилин до 13 години 00 хвилин 03 серпня 2021 року з долученою фототаблицею на 4 аркушах, проведеним слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , за участі підозрюваного ОСОБА_4 , в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , вбачається, як підозрюваний ОСОБА_4 вказує як проник до території домоволодіння через свій город, оскільки домоволодіння сусідні. Підозрюваний переліз через паркан та пройшов до території подвір`я, звідки пройшов до сараю зкинувши навісний замок, який був не замкнутий та здійснив крадіжку одного рулону сітки «рабиця». Домоволодіння покинув через частину паркану, яка відсутня біля входу до домоволодіння та пішов у напрямку центру селища міського типу нова Водолага.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно правового акту України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому в вину кримінальних правопорушень злочинів, оскільки він дійсно своїми умисними діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднане з проникненням до житла та таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднане із проникненням у інше приміщення, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд у складі колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до пунктів 3 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 11 вересня 2019 року у справі № 725/2266/18, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Також слід зауважити, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі № 205/5830/16-к вказано, що під поняттям «сховище» розуміється певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охорони, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Таким чином, конструкція частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України побудована таким чином, що кваліфікуюча ознака визначається від найбільш вузького поняття «житло» до більш широкого «інше приміщення» і далі до «сховища».

Така конструкція дозволила законодавцю охопити широкий перелік об`єктів, крадіжка з проникненням до яких утворює кваліфікований склад злочину.

Разом із тим, ці поняття в деяких випадках можуть співпадати за обсягом. Так, поняття «житло» та «інше приміщення» охоплюються родовим поняттям «приміщення», а поняття «житло» та «інше приміщення» можуть частково співпадати за обсягом із поняттям «сховище». Так, іноді житло або приміщення можуть водночас мати певні ознаки сховища (оскільки в них може постійно чи тимчасово зберігатися певне майно), водночас сховище не обов`язково має бути розташованим в приміщенні.

Тому в цілях кваліфікації злочину за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України встановлення факту крадіжки, поєднаної з проникненням до житла або іншого приміщення, не потребує подальшого встановлення і доказування ознак сховища.

У даній справі по епізоду щодо проникнення на територію домоволодінь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд зауважує, що доступ до території домоволодінь, у розрізі наявної інфраструктури, для сторонніх осіб був заборонений, а самі об`єкти були зачинені, які обвинувачений самостійно відчинив.

Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цього кримінального провадження, дії обвинуваченого відповідають зазначеним критеріям, адже він розумів, що доступ до даних об`єктів ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і права перебувати там він не має.

Таким чином, суд уважає установленим факт того, що, в даному випадку, мало місце проникнення.

За правилами частин 1 і 3 статті 32 Кримінального кодексу України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Частина 1 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України передбачає саме таку вказівку, оскільки чітко обумовлює, що у статтях 185, 186 та 189 191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у абзаці 2 пункту 7 своєї постанови від 04 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» роз`яснив, що якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, п`ять розбоїв, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Положеннями частини 1 статті 33 Кримінального кодексу України регламентовано, що сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден із яких її не було засуджено.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 27 вересня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 686/6613/16-к вказав, що у разі визнання особи винуватою у вчиненні декількох діянь, які відповідають складу злочину, передбаченого однією і тією самою статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, всі ці діяння кваліфікуються в сукупності за відповідною статтею (частиною статті) лише один раз і окремої кваліфікації не потребують.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 злочинів проти власності в об`ємі та на суми, визначені у обвинувальному акті, оскільки він являючись особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, дійсно своїми умисними діями наприкінці червня 2021 року вчинив таємне викрадення (крадіжку) майна ОСОБА_5 , повторно, поєднане з проникненням у житло; також, являючись особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України наприкінці червня 2021 року вчинив таємне викрадення (крадіжку) майна ОСОБА_6 , повторно, поєднане із проникненням у інше приміщення; та будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України 19 червня 2021 року повторно вчинив таємне викрадення (крадіжку) майна ОСОБА_7 .

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії його відповідають складам злочинів, передбачених частинами 2 та 3 статті 185 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, у зв`язку із чим, обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, суд виходить з класифікації злочинів, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин їх вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим скоєні злочини, які: за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України відноситься до категорії нетяжкого злочину, а за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 офіційного працевлаштування не має, на життя заробляє випадковими заробітками, не одружений, неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. Стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, зі слів хронічних хвороб не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, до осіб з інвалідністю не належить. За повідомленням тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 капітана ОСОБА_25 від 12 липня 2021 року за № 952, ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , військову строкову службу у Збройних Силах України проходив з 24 грудня 1992 року по листопад 1994 року. Має постійне місце проживання та реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується задовільно; раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини проти власності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість. Відповідно до повідомлення начальника Нововодолазького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області майора внутрішньої служби ОСОБА_26 від 07 липня 2021 року № 24/26/760-21, ОСОБА_4 перебуває на обліку в Нововодолазькому районному секторі філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області з 02 вересня 2020 року на підставі вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 16 липня 2020 року, відповідно до якого засуджений за частиною 1 статті 162, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, згідно статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбуття покарання із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців.

З досудової доповіді, складеної 06 жовтня 2021 року провідним інспектором Харківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_27 щодо ОСОБА_4 , вбачається, що орган пробації вважає, що є високий ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає повне визнання вини та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, судом не установлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один з яких відносяться до нетяжкого злочину, а інші до тяжких, особу винного, який повністю визнав свою провину і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, раніше неодноразово судимий, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, сукупну вартість викраденого майна, яке повернуто власникам, а також враховує позицію прокурора, яка просила призначити покарання обвинуваченому за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України у виді 3 років позбавлення волі, за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України у виді 4 років позбавлення волі та остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів з урахуванням частин 1 та 4 статті 70 Кримінального кодексу України у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в ізоляції та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкціями частини 2 та 3 статті 185 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, так як саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому, виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 не можливе без реального відбуття покарання.

Підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог статті 75 Кримінального кодексу України, або ж застосування статті 69, чи норм статті 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Призначаючи покарання суд враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладену в постанові від 01 червня 2021 року у справі № 766/39/17, відповідно до якої при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими частиною 4 статті 70 Кримінального кодексу України (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими статтею 71 Кримінального кодексу (за сукупністю вироків).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 511/37/16-к (провадження № 51-830км18) зроблено висновок про застосування норм права, згідно з яким коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як статті 70, так і статті 71 Кримінального кодексу України: спочатку за правилами частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до частини 1 статті 71 цього Кодексу.

За приписами статті 33 Кримінального кодексу України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини Кримінального кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.

У випадках сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України (частина 2 статті 33 Кримінального кодексу України), а покарання призначається окремо за кожне, яке входить до її складу, із подальшим визначенням остаточного покарання за правилами, передбаченими статтею 70 Кримінального кодексу України, які урегульовують порядок призначення покарання при сукупності кримінальних правопорушень.

Частина 1 статті 70 Кримінального кодексу України визначає, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Відповідно до вимог частини 4 вказаної статті за правилами, передбаченими в частинах першій третій, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 Кримінального кодексу України.

В даній справі призначаючи покарання, суд враховує, що вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 вересня 2021 року, який набрав законної сили 14 жовтня 2021 року, ОСОБА_4 засуджено за вчинення у березні 2021 року та 23 квітня 2021 року кримінальних правопорушень злочинів, передбаченого частиною 2 статті 185 та частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, та із застосування приписів частини 1 статті 70 та частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, а за цим вироком останній вчинив кримінальні правопорушення злочини, передбачені частиною 2 статті 185 та частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, які мали місце у червні 2021 року. Тому ОСОБА_4 слід призначити покарання з урахуванням положень частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України та визначити остаточне покарання у порядку, передбаченому приписами частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільні позови в рамках даного кримінального провадження не заявлялися.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження судовим експертом ОСОБА_17 (свідоцтво № 2015 від 20 вересня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) були проведені товарознавчі експертизи № 108 від 27 липня 2021 року, № 97 від 08 липня 2021 року, № 109 від 27 липня 2021 року, загальна вартість яких склала 1553 гривні 58 копійок, тому з ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_17 слід стягнути витрати за проведення експертиз.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 12, 32, 33, 50, 63, 65 67, частинами 1, 4 статті 70 та частинами 2 та 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а також статтями 84, 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання:

- за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 , покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі положень частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання призначеного за даним вироком та покарання призначеного за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 вересня 2021 року, остаточно призначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту звернення вироку до покарання та затримання ОСОБА_4 .

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000403, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2021 року: чавунну плиту з пічки, розмірами 70х40 см., в зібраному стані разом з кільцями, алюмінієвий таз діаметром 50 см., та об`ємом 12 літрів, які передані потерпілому ОСОБА_5 на відповідальне зберігання залишити останньому за належністю;

металеву арматуру у кількості 14 штук, довжиною 2,5 м. кожна та діаметром 10 мм., яка передана потерпілому ОСОБА_7 на відповідальне зберігання залишити останньому за належністю;

один рулон сітки рабиці 50х50 мм., висотою 1,5 м. та довжиною 10 м., яка передана потерпілому ОСОБА_6 на відповідальне зберігання залишити останньому за належністю.

Процесуальні витрати на залучення експерта в загальній сумі 1553 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят три) гривні 58 копійок за виконання товарознавчих експертиз: № 108 від 27 липня 2021 року, № 97 від 08 липня 2021 року, № 109 від 27 липня 2021 року проведених судовим експертом ОСОБА_17 (свідоцтво № 2015 від 20 вересня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) стягнути з стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_17 , ІПН НОМЕР_2 , назва банку: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», поточний рахунок НОМЕР_3 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілім та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1