П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Балацька Г.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року у справі № 755/9874 щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И Л А:
28.09.2021 ОСОБА_1 надіслав до Київського апеляційного суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/9874/20, що надійшла у провадження судді-доповідача - 30.09.2021, у якій просить: витребувати матеріали справи № 755/9874/20; поновити строки на оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2021 у даній справі у зв?язку з пропуском строку на апеляційне оскарження з поважних причин; викликати та допитати свідка ОСОБА_2 з відомих йому обставин; задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/9874/20 за ст. 130 КУпАП; скасувати вказану постанову та провадження в справі закрити у зв?язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Водночас, обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 у заяві, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, а саме, на рішення у справі Швидка проти України, просить застосувати аналогію права та вирішити його заяву у порядку глави 34 КПК України, вказуючи, що нововиявленою обставиною є розгляд провадження судом апеляційної інстанції у його відсутність та відсутність його захисника, а також не допит свідка ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо прийняття заяви про перегляд постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2020 стосовно ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами, слід дійти наступного висновку.
До заяви ОСОБА_1 судових рішень у справі № 755/9874/20 не долучено.

Проте, згідно судових рішень, які міститься Єдиному державному реєстрі судових рішень у справі № 755/9874/20, встановлено таке.
Так,постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістьсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановою Київського апеляційного суду від 02.07.2021, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 06.08.2020 щодо нього - без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
На підставі положень ст. 294 КУпАП, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Водночас, главою 24-1 КУпАП передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов?язань при вирішенні справи судом.
Іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, в тому числі за нововиявленими обставинами - чинним законодавством не передбачено.
Приписами ст. 459 КПК України, на які посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, дійсно передбачені підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами, до яких не відноситься провадження у справі за протоколом про адміністративне правопорушення, а тому застосування аналогії права в даному випадку - є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності, який знайшов своє відображення у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 (№ 3236/03) у справі Пономарьов проти України, згідно якого жодна з сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов?язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення, ще і за тим, що вимоги заяви ОСОБА_1 щодо перегляду за нововиявленими обставинами стосуються тільки рішення суду першої інстанції - постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2020, яка була предметом перегляду суду апеляційної інстанції і за результатами якого ухвалена постанова Київським апеляційним судом від 02.07.2021, яка є остаточною і обов?язковою для виконання.

Повторне апеляційне провадження//провадження за нововиявленими обставинами за наявності у цьому провадженні рішення суду апеляційної інстанції, що не скасовано у передбаченому законом порядку, не передбачено ні у якій юрисдикції.
У свою чергу, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що конвенційні поняття кримінальне обвинувачення, кримінальне правопорушення мають автономне значення.
Тобто, Європейський суд з прав людини щоразу, відповідно до сформованих критеріїв, самостійно визначає, чи належить те або інше діяння до кримінального правопорушення, чи не належить.
У практиці Європейського суду з прав людини критеріями, на підставі яких установлюється, чи має застосовуватися кримінальний аспект ст. 6 Конвенції, є:
1) юридична кваліфікація діяння в національному законодавстві (тобто з`ясування того, як кваліфікують діяння в національному праві: кримінальне правопорушення (злочин), адміністративне правопорушення, дисциплінарне тощо);
2) природа правопорушення;
3) характер і суворість (ступінь тяжкості) покарання, що його може бути застосовано до особи (рішення у справі Engel and others v. The Netherlands від 08.06.1976 (заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), § 82, § 83) (далі - критерії Енгеля).
При цьому перший критерій є лише початковим і не має визначального значення. Водночас, другий та третій критерії є вирішальними для з`ясування того, чи підпадає діяння під кримінальне правопорушення в розумінні Конвенції.
Для застосування ст. 6 Конвенції в кримінальній ділянці достатньо, щоб правопорушення за своїм характером вважалось кримінальним з погляду Конвенції або щоб за вчинене правопорушення до особи було застосовано покарання, яке за своїм характером і ступенем суворості належало в цілому до кримінальної ділянки (рішення у справі Lutz v. Germany від 25.08.1987 (заява № 9912/82), § 55).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи проти України, визнавав визначені в Кодексі адміністративні правопорушення кримінальними як на підставі природи (характеру) правопорушення, так і характеру й суворості (ступеня тяжкості) адміністративного стягнення.
Останнє, насамперед, стосується значних за розміром штрафів та адміністративного арешту.
Наведене дійсно вказує, що: в законодавстві України бракує розмежування кримінальних та адміністративних правопорушень на підставі чітких критеріїв; накладення певних адміністративних стягнень за вчинення адміністративних правопорушень, зокрема значних за розміром штрафів, адміністративного арешту, має не лише превентивну мету, а й каральну, яка є характерною для кримінального покарання, а не адміністративного стягнення.
На потребу в розмежуванні на законодавчому рівні злочинів, адміністративних та дисциплінарних правопорушень за чіткими критеріями, звернув увагу законодавця і Конституційний Суд України в рішенні № 5-р(ІІ)/2021 від 21.07.2021 у справі № 3-173/2018(1186/18,77/19), оскільки це безпосередньо випливає з припису п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України та зобов`язань України як держави-учасниці Конвенції.
Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, дійшов висновку, що проблема чинного законодавства про адміністративні правопорушення лежить не в площині процесуального обмеження права на касаційне оскарження постанов суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення (оскільки за своєю сутністю таке обмеження загалом є допустимим та не спричиняє порушення права на судовий захист), а в унормуванні в законодавстві про адміністративні правопорушення великої кількості правопорушень, які за своєю природою або характером і ступенем суворості стягнення належать до кримінальних правопорушень.
Розв`язання зазначеного питання, на думку Конституційного Суду України, має бути здійснено Верховною Радою України системно та невідкладно. Парламентові слід забезпечити законодавче регулювання цього питання таким чином, щоб адміністративні правопорушення було відмежовано від кримінальних на підставі чітких критеріїв, зокрема, з огляду на відмінність природи адміністративних та кримінальних правопорушень, характеру й суворості санкції, що її може бути застосовано до правопорушника за вчинення відповідно адміністративного або кримінального правопорушення.
Водночас, Конституційний Суд України дійшов висновку, що за приписами ст. 294 КУпАП встановлено апеляційний перегляд у разі оскарження постанови судді у справах про адміністративне правопорушення, в рамках чого можливим є як розгляд суті справи, так і виправлення допущених судом нижчої інстанції процесуальних помилок, тобто забезпечення перевірки як законності застосування адміністративних санкцій (стягнень), так і суті справи.
Отже, законодавець, унормовуючи в ст. 294 КУпАП питання інстанційного перегляду/оскарження постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, керуючись приписами п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та свободою розсуду в рамках широкого простору обдумування, забезпечив право на апеляційний перегляд справ про адміністративні правопорушення, проте не встановив права на касаційне оскарження судового рішення в цих справах.
Оскільки ж було забезпечено право на судовий розгляд справ суддею суду першої інстанції та на повний перегляд цих справ судом апеляційної інстанції, Конституційний Суд України констатує, що застосування припису ч. 10 ст. 294 КУпАП не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист, а отже, цей припис узгоджується з принципом верховенства права (правовладдя), а тому Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис ч. 10 ст. 294 КУпАП, оскільки він не суперечить ч. 1 ст. 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України.
Тобто, національними судами України виконано положення ст. 13 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод щодо права особи на ефективний засіб юридичного захисту.
Водночас, слід звернути увагу, що судові засідання суду апеляційної інстанції призначалися на 06.05.2021, 12.05.2021, 03.06.2021, 17.06.2021, 02.07.2021.
У судове засідання 02.07.2021 ні ОСОБА_1 , ні захисник його інтересів адвокат Александров Д.О. не з?явилися, хоча захисник і подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з його занятістю у іншій справі та хворобою ОСОБА_1 , яке не містило доказів підстав їх неприбуття в судове засідання, ще і за попередньою інформацією у клопотаннях про відкладення розгляду справи у зв?язку з закінчення терміну лікування ОСОБА_1 - до 24.06.2021.
Підсумовуючи, слід дійти висновку, що сторона у справі використовує свої права, зокрема, бути присутнім в судовому засіданні та надавати свої пояснення, заявляти клопотання та подавати докази, за власним розсудом.
Водночас, не можна не послатися і на те, що згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, 25.08.2021 ОСОБА_1 вже звертався до Київського апеляційного суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2020, проте відповідною постановою від 25.08.2021 заяву ОСОБА_1 повернено особі, яка її подала, з мотивуванням прийнятого рішення, що також є остаточним й оскарженню не підлягає.
За викладеним, заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 06.08.2020 щодо нього у справі № 755/9874/20 необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року щодо нього у справі № 755/9874/20, повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Київського апеляційного суду Г.О.Балацька