КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/2529/20 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/951/2022
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2021 року у кримінальному провадженні №0000337 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2021 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 4 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Судом також частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , стягнуто з ОСОБА_10 на її користь 264635 грн 34 коп, вирішено питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав доведеним, що 29 лютого 2020 року близько 20 год 30 хв водій ОСОБА_10 , в темний час доби за сприятливих погодних умов, на сухому асфальтному покритті, керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки «OPEL», модель «VECTRA», реєстраційний номер EOP НОМЕР_1 , без посвідчення водія на право керувати транспортним засобом відповідної категорії, поблизу будинку №11 по вул. Миру в м. Обухові Київської області, проявив неуважність, не стежив за дорожніми умовами, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на їх зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадянина, а також порушуючи вимоги пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР України), при русі заднім ходом в напрямку до четвертого під`їзду будинку № 11 по вул. Миру допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка на той час знаходилася позаду автомобіля та рухалася перпендикулярно його руху.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №123 від 27.07.2020 у ОСОБА_11 , згідно наданої медичної документації, виявлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, відкритого уламкового перелому обох кісток гомілки в верхній третині зі зміщенням уламків, стиснення м`яких тканин лівої гомілки з розвитком комплемент-синдрому. Тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: струс головного мозку до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я, комплекс ушкоджень в області лівої гомілки до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.
Грубе порушення водієм ОСОБА_10 вимог пунктів 10.1 та 10.9 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та призначити йому за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в іншій частині вирок залишити без змін.

Посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції у вироку в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, захисник на обґрунтування апеляційних вимог звертає увагу на те, що під час розгляду справи в суді ОСОБА_10 повністю визнав свою вину, в ході досудового розслідування та судового слідства щиро розкаявся у вчиненому та пояснював, що не бажав настання наслідків у виді заподіяння тілесних ушкоджень, допустив порушення правил дорожнього руху виключно через недбалість. Після вчинення правопорушення ОСОБА_10 не залишив потерпілу в небезпеці, відразу надав їй невелику матеріальну допомогу на придбання ліків, а в подальшому в добровільному порядку частково відшкодував матеріальну шкоду в розмірі 50000 грн.

За позицією захисника суд, встановивши наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, часткове добровільне відшкодування шкоди та беручи до уваги особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, застосував до обвинуваченого покарання у виді арешту, що є занадто суворим.

Крім того, як вважає захисник, обґрунтовуючи неможливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу та посилаючись на відсутність у нього офіційних джерел доходу і місця роботи, суд дійшов суперечливих висновків, оскільки ОСОБА_10 знайшов фінансову можливість частково відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 50000 грн, що є значно більшим розміром, ніж розмір штрафу.

У цьому ж контексті захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_10 постійно працював без офіційного працевлаштування та отримував достатню заробітну плату, на даний час офіційно працевлаштований та має можливість як на відшкодування шкоди, завданої потерпілій, так і на сплату штрафу. При цьому покарання у виді арешту (що є фактичною ізоляцією від суспільства), як вважає захисник, позбавить його можливості працювати і відшкодовувати в подальшому потерпілій матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора та представника потерпілої щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг та згідно з ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду першої інстанції за обставин, наведених у вироку, про доведеність винуватості ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, при цьому ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків у цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Разом із тим, перевіряючи доводи сторони захисту про суворість призначеного ОСОБА_10 покарання, колегія суддів частково з ними погоджується.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Приписи закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Тобто залежно від конкретних обставин справи, особи винного, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_10 покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місця проживання, офіційно не працює, його вік та сімейний стан, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні та досудову доповідь органу пробації.

Щире каяття обвинуваченого та часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, не встановивши при цьому обставин, що обтяжують покарання.

Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 основне покарання у виді арешту, дійшовши висновку, що такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, врахувавши, що дії ОСОБА_10 були пов`язані з грубим порушенням правил дорожнього руху, що призвело до наслідків у виді заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, суд першої інстанції з огляду на санкцію ч. 1 ст. 286 КК України обґрунтовано призначив йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк. І в цій частині сторона захисту рішення суду не оспорює.

Між тим, під час апеляційного провадження сторона захисту долучила документи, які підтверджують, що ОСОБА_10 з 09 серпня 2021 року працює на посаді електрослюсаря з ремонту електричних машин у ТОВ «Альтернатива» та виключно позитивно характеризується за місцем роботи.

Зважаючи на додаткові дані про особу обвинуваченого, які були відсутні в розпорядженні суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку про можливість пом`якшити ОСОБА_10 основне покарання з арешту, яке за своїм видом є надто суворим, на виправні роботи, залишаючи при цьому незмінним вірно визначене судом додаткове покарання.

Саме таке основне покарання, яке відбувається за місцем роботи засудженого, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України за своїм видом, необхідним для досягнення його мети та сприятиме подальшому відшкодуванню ОСОБА_10 завданої потерпілій матеріальної шкоди.

Колегія суддів також зауважує, що дані про особу ОСОБА_10 та інші обставини, про які зазначає сторона захисту, на переконання колегії суддів, самі по собі не є противагою суспільній небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а тому основне покарання у виді штрафу, про яке просить захисник в апеляційній скарзі, в даному випадку буде недостатнім заходом примусу.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже вирок суду першої інстанції підлягає зміні шляхом пом`якшення обвинуваченому основного покарання, а апеляційна скарга захисника - частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_10 в частині призначеного основного покарання змінити.
Пом`якшити ОСОБА_10 основне покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, визначивши його у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави із заробітку 10 (десяти) відсотків.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3