Ухвала

Іменем України
09 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 930/2474/20

Провадження № 51-5005 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2021 року щодо нього,
встановив:
Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 червня 2021 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Немирів та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 09 липня 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 09 липня 2020 року, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання. Вирішено цивільний позов, питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим же вироком також засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , судові рішення щодо яких в касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2021 року вказаний вирок суду змінено в частинах, а саме: вирішено питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , зараховано ОСОБА_4 і ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк покарання та визначено дату обчислення іспитового строку ОСОБА_6 .

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень і встановлених судом першої інстанцій обставин, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він у період з 12 16 березня 2020 року (один злочин), у квітні 2020 року (один злочин), 28 серпня 2020 року (три злочини) та 12 вересня 2020 року (один злочин) на території сіл Гунька і Данилки Немирівського району, зокрема, в м. Немирів Вінницької області, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб ( ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ), шляхом проникнення у житло та інше приміщення, вчинив шість крадіжок майна потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на загальну суму 56 225 грн, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
У касаційній скарзі засуджений, вказуючи на незаконність ухвали апеляційного суду порушує питання про її скасування, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом апеляційної інстанції, у порушення приписів ст. 419 КПК України, залишено поза увагою викладені в апеляційній скарзі захисника доводи стосовно допущених судом першої інстанції порушень щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Вважає, що призначене судом першої інстанції як основне так і остаточне покарання є явно несправедливим через його суворість, оскільки, на його думку, судом не враховані конкретні обставини справи та дані про його особу.

Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого та додану до скарги копію судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Винуватість ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі засудженим не оспорюється.

Доводи засудженого у касаційній скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло, на його думку, невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_4 , внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, не погоджуючись з вироком суду прокурор та захисник ОСОБА_14 подали апеляційні скарги. Переглядаючи вирок за вказаними скаргами апеляційний суд, визнавши лише доводи прокурора обґрунтованими, змінив вирок в частині. Разом з тим, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б потягнули невідповідність призначеного ОСОБА_4 судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, визнав доводи захисника необґрунтованими та залишив в цій частині вирок без зміни.
Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд встановив, що призначене покарання ОСОБА_4 , відповідає вимогам статей 50, 65, 71 КК України, оскільки при виборі заходу примусу та його розміру судом першої інстанції у вироку враховано тяжкість вчинених засудженим кримінальних правопорушень які, відповідно ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується незадовільно, раніше судимий за корисливий злочин та вчинив кримінальні правопорушення в період іспитового строку.

Визнавши обставини, які пом`якшують покарання щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та не встановивши обставин, які б обтяжували покарання суд призначив засудженому покарання, в межах, встановлених у санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років та правильно застосував положення ст. 71 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 6 років, розмір якого є більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Колегія судів касаційного суду погоджується з призначеним судом першої інстанції розміром як основного так і остаточного покаранням, який обґрунтовано залишено апеляційним судом без зміни та підстав вважати його таким, що не відповідає тяжкості вчинених засудженим злочинів і його особі внаслідок суворості, не вбачає.
При цьому, вважає доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при визначенні йому розміру остаточного покарання, безпідставними.
Суд, встановивши, що ОСОБА_4 вчинив злочин після постановлення вироку Немирівського районного суду Вінницького області від 09 липня 2020 року, керуючись положеннями ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання за вказаним вироком до призначеного покарання за своїм вироком та визначив остаточне покарання за сукупністю цих вироків, яке є більшим від призначеного та невідбутої частини покарання за попереднім вироком, тим самим, дотримавшись приписів ч. 4 ст. 71 КК України, правильно призначив засудженому остаточне покарання за сукупністю вироків.
За змістом ухвали апеляційного суду доводи захисника, аналогічні наведеним доводам у касаційній скарзі засудженого, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, залишаючи скаргу без задоволення, апеляційний суд зазначив у рішенні достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу засудженого, що в його інтересах захисник ОСОБА_14 подавав до суду касаційну скаргу, в якій наводив аналогічні за своїм змістом доводи.
За результатами розгляду касаційної скарги захисника, 25 жовтня 2021 року касаційним судом було постановлено ухвалу, якою вмотивовано відмовлено у відкритті касаційного провадження за його скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2021 року.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи, що обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія судів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження засудженому необхідно відмовити.
Враховуючи наведене та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2021 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3