КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №355/446/21
Провадження №11-кп/824/4880/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

09 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.12.2021,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.12.2021обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто по 02.02.2022, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління пенітенціарної служби України.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд першої інстанції враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, в тому числі пов`язаних із застосуванням насильства, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки існують достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , який усвідомлюючи можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі, з огляду на тяжкість інкримінованого правопорушення, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані, що в свою чергу може утворювати самостійний склад злочину, і дає підстави вважати про імовірність вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти зазначеним ризикам.

При цьому, суд першої інстанції, враховуючи ч.4 ст. 183 КПК України, дійшов висновку про неможливість визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 , у зв`язку з обвинуваченням останнього у вчиненні злочинів, пов`язаних із застосування насильства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 -адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невмотивованість та необґрунтованість ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.12.2021, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції підійшов формально до вирішення даного питання, оскільки в своєму рішення послався на те що обвинувальний акт підтверджує обґрунтованість підозри, викладеної прокурором, що на думку апелянта, повністю не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, та переконливо вважає, що підозра є необґрунтованою, не відповідає змісту обвинувального акту та обставинам справи в цілому, а тому причин для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 з цих підстав не має.
Також апелянт зазначає, що судом не встановлено наявність реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не були доведені достатні підстави існування ризиків зазначених в клопотанні про продовження запобіжного заходу, та вважає що ризики мають бути реальними, а не потенційними, а останні базуються виключно на припущеннях, а тому не можуть бути підставами для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому апелянт посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, родину, освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста та має сталі соціальні зв`язки, а відсутність будь-якого майна за кодоном виключає можливість переховуватися за межами країни. Крім того, захисник вказує, що даних про те, що ОСОБА_6 з моменту затримання, пред`явлення підозри, вручення обвинувального акту і до моменту подання апеляційної скарги, перешкоджав кримінальному провадженню стороною обвинувачення не надано.
Також, апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 за час перебування під вартою жодного разу не порушував правила внутрішнього розпорядку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому вважає, що така аргументація прокурора і невмотивована позиція суду, щодо неможливості застосувати до обвинуваченого заставу чи домашній арешт, свідчить про поверхневе дослідження судом дійсних обставин.
Щодо визначеного строку тримання ОСОБА_6 під вартою, то апелянт вказує, що ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.12.2021 ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто по 02.02.2022, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління пенітенціарної служби України, при цьому ч. 1 ст. 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Отже, шістдесятиденний строк тримання під вартою ОСОБА_6 мав би сплинути 30.01.2022, тому вважає, що строк визначений ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, перевищує максимальний строк, встановлений кримінальним процесуальним законом.
Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 345 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 257, ч.4 ст. 187 КК України.

02 грудня 2021 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.12.2021 обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто по 02.02.2022.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, характер та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, дані про особу обвинуваченого та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність таких ризиків, які б давали достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, які характеризується підвищеною суспільною небезпекою, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за які у випадку доведеності винуватості йому загрожуєпокарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, відсутність стійких соціальних зв`язків та місця роботи, суд першої інстанції, на думку колегії суддів дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з врахуванням того, на даний час у даному кримінальному провадженні свідки та потерпілі не допитані, з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинуваченого на них.
Не можуть свідчити про відсутність ризиків і посилання захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_6 з моменту затримання, пред`явлення підозри, вручення обвинувального акту і до моменту подання апеляційної скарги, не перешкоджав кримінальному провадженню, оскількизазначені обставини, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, а також даних про особу обвинуваченого не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Та обставина, що обвинувачений має освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста, за місцем проживання характеризується позитивно, також не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Що стосується посилань захисника на наявність у обвинуваченого родини, яка вказує на сталі соціальні зв`язки обвинуваченого, то колегія суддів зауважує, що таких відомостей, ні обвинувальний акт, копія якого була витребувана апеляційним судом, ні оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить, не долучено і до апеляційної скарги таких даних, які б вказували на те, що обвинувачений має родину, зокрема перебуває у шлюбі, має дітей та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками, з якими проживає разом та здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного укладу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на необґрунтованість підозри, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на стадію кримінального провадження, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, після спрямування обвинувального акту до суду ОСОБА_6 набув процесуального статусу обвинуваченого, обґрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.
Доводи захисника про те, обвинувачений ОСОБА_6 за час перебування під вартою жодного разу не порушував правила внутрішнього розпорядку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання колегія суддів вважає непереконливими для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки належна поведінка обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора, є обов`язком обвинуваченого, а наявність місця проживання, у сукупності з усіма обставини, які враховані судом першої інстанціїпри продовженні запобіжного заходу, на даному етапі провадженняне буде стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника щодо неправильного визначення судом першої інстанції кінцевого строкутримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та вважає, що ухвала суду в цій частині підлягає зміні, оскільки, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 115 КПК України та дати постановлення ухвали - 02 грудня 2021 року, останній день тримання під вартою на підставі зазначеної ухвали є 30 січня 2022 року, а не 02 лютого 2022 року, як зазначено в оскаржуваній ухвалі.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.12.2021,якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто по 02.02.2022, - змінити в частині визначення судом першої інстанції дати строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та вважати продовженим строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 30 січня 2022 року включно.
В решті ухвалу залишити без зміни.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4