Справа №591/6600/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/767/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

17 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/6600/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11.01.2022, якою обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , раніше не судимому

продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК, оскільки вважає, що слідчим не доведено наявність доказів того, що до ОСОБА_9 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою та доказів того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Вважає, що на даний час органом досудового розслідування невірно кваліфіковано кримінальне правопорушення та відсутні ризики, перелічені в ухвалі суду. Зазначає, що обвинувачений до адміністративної та кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, має постійне місце проживання, у нього на утриманні перебувають непрацездатні матір та тітка, які мають інвалідність.

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК, під час судового розгляду якого прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб без визначення застави у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11.01.2022 продовжено строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.03.2022 включно. Своє рішення суд першої інстанції умотивував наявністю ризиків переховування від суду, впливу на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Оскільки учасники судового провадження належним чином повідомлені про час і місце апеляційного розгляду, будь-яких клопотань від них про розгляд кримінального провадження у їх присутності не надходило, то колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності сторін, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 422-1 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ст. 177 цього Кодексу підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а згідно ч. 2 цієї статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч. 3 ст. 331 КПК).

Продовжуючи ОСОБА_9 строк тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про існування передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно установленої практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.

Колегія суддів, вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку ув`язнення ОСОБА_9 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

ОСОБА_9 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам обвинувачення чи захисту, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими. Застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Колегія суддів суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження.

Згідно судової практики ЄСПЛ суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави вважати, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним.

При встановленні ризику впливу на потерпілого та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 не має постійного джерела доходів, підозрюється у вчиненні корисливого особливо тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства, не має сталих міцних соціальних зв`язків, схильний до азартних ігор, обґрунтованим та цілком виправданим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, працевлаштований, у нього на утриманні перебувають матір та тітка, які мають інвалідність, має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Твердження захисника про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11.01.2022 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4