У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.10.2021 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_4 на постанову старшої слідчої СВ відділ поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 18.02.2021 року
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчої СВ відділ поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 18.02.2021 року.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що він у вересні був на прийомі у начальника СВ відділ поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області, який роз`яснив чому і коли була винесена вищевказана постанова від 18.02.2021 року. 17.09.2021 року ним отримано постанову слідчої СВ відділ поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 18.02.2021 року. Вважає дану постанову незаконною, винесеною передчасно, без проведення усіх необхідних слідчих дій та без оцінки доказів. Просить визнати бездіяльність слідчого щодо необ`єктивного ведення досудового слідства, яке призвело до його закриття та постанову про закриття кримінального провадження від 18.02.2021 року скасувати.

Скаржник ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримали, дали аналогічні пояснення наведених в скарзі. Просять скаргу задоволити.

Прокурор та слідча в судове засідання не з`явилися, хоч належно повідомленні про день, час та місце слухання справи.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, суд вважає за можливе розглядати скаргу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_3 , вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0003294 від 18.12.2019 року, в їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ст. 2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься уст. 284 КПК України, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі встановлення відсутності в діянні особи складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Згідно ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК України порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії"). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, серед іншого, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі "Танрікулу проти Туреччини", "Ґюль проти Туреччини").

Обов`язком органу влади є проведення «ефективного офіційного розслідування», здатного призвести до встановлення фактів справи та, якщо скарги виявляться правдивими, до встановлення та покарання винних осіб (рішення ЄСПЛ у справі «Дєдовський та інші проти Росії»
Мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою ЄСПЛ, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (рішення ЄСПЛ у справі «Алексахін проти України»
Відповідно до рішення ЄСПЛ в справі "Коробов проти України" від 21 липня 2011 року вказано, що в доказуванні використовується принцип "раціонального сумніву", коли провина доводиться поза розумним сумнівом, що в даному спорі означає необхідність обґрунтування закриття кримінальної справи.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні № 11036/03 від 18 березня 2008 року у справі «Ладен проти Польщі», рішення суду повинно забезпечити не тільки право підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до постанови слідчої СВ Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 18.02.2021 року було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003294 від 18.12.2019 року на підставі абз.14 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування

Згідно до положень ст. 2, ст.284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із засобів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Аргументуючи висновок про закриття провадження слідчий цитує положення ст.219 КПК України вказуючи, що строк досудового розслідування кримінального провадження №0003294 від 18.12.2019 року закінчився, а також те, що у цьому кримінальному провадженні були проведено ряд слідчих(розшукових) дій та відсутні підстави для складання та подальшого вручення повідомлення про підозру особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим на підставі абз.14 ч.1 ст.284 КПК України, дійшов висновку про закриття кримінального провадження.

У частині першій статті 284 КПК України немає чотирнадцятого абзацу, а тому старшою слідчою невірно здійснено покликання в оскаржуваній постанові від 18.02.2021 року на дану норму закону.

Згідно приписів абз.2 п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Зматеріали кримінального провадження №0003294 від 18.12.2019 року вбачається, що після виділення матеріалів досудового розслідування відповідно до постанови прокурора від 18.12.2019 року слідчий не провів жодних слідчих(розшукових) та процесуальних дій, які вимагає КПК України, слідчий формально провів досудове розслідування по кримінальному провадженню та не перевірив усіх доводів учасників кримінального провадження.
При цьому, мотивувальна частина даного рішення не містить жодних посилань на проведення будь-яких слідчих, процесуальних дій для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та які передували висновку про закриття кримінального провадження, що є суттєвим порушенням вимог КПК України.

Так, згідно вимог ч.5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчий обмежився лише викладом норм ст. 219, абз.14 ст.284 КПК України, разом з тим будь-яких відомостей про обставини кримінального правопорушення, висновку чи обґрунтування, за яких слідчий не здійснив належних дій для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а отже рішення про закриття кримінального провадження у постанові є необґрунтоване, що є неприпустимим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Проте, як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам, повідомленим заявником, та прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

У зв`язку з цим слідчий суддя вважає, що існують обставини, що вказують на поверхневість здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, та як наслідок рішення слідчого про закриття кримінального провадження слід оцінювати як невмотивоване.
Згідно з принципу публічності, закріпленого в ст.25 КПК України, слідчий зобов`язаний в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - потерпілого.

Такі обставини беззаперечно свідчать про недотримання органом досудового розслідування вимог закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального правопорушення, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яка б не викликала жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.
Відтак, слідчий під час винесення постанови від 18.02.2021 року про закриття кримінального провадження належним чином не виконав вимоги КПК України, доказів в обґрунтування мотивів прийняття такого рішення не навів, як і не наведено даних щодо вчинення будь-яких дій для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, що є суттєвим порушенням та безпосередньо впливає на законність прийнятого рішення слідчим про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію та відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, приходжу до висновку, що скаргу ОСОБА_4 в частині скасування оскаржуваної постанови слід задоволити та скасувати постанову слідчої СВ відділу поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 18.02.2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003294 від 18.12.2019 року та повернути матеріали для продовження досудового розслідування.

Натомість вимоги скарги в частині визнання бездіяльності слідчого щодо необ`єктивного ведення досудового слідства, яке призвело до його закриття не підлягають до задоволення, оскільки така вимога в порядку ч.2 ст. 307 КПК України не вирішується слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 303, 304,306,307, 318-380, 372, 376 КПК України,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_4 задоволити.

Скасувати постанову слідчої СВ відділу поліції №3 ЛРУП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 18.02.2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003294 від 18.12.2019 року та повернути матеріали для продовження досудового розслідування.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 23 жовтня 2021 року об 11:00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1