Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/767/19
Провадження № 1-кп/935/100/22
У Х В А Л А
16 лютого 2022 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000260 07.05.2019, за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Раковичі Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Стрижівка Коростишівського району Житомирської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
встановив:
У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
До суду захисником ОСОБА_6 та захисником ОСОБА_7 подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, з тих підстав, що ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29.06.2021 скасовано вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 серпня 2020 року щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та зазначено, що при вирішенні питання про призначення до розгляду обвинувального акту, суд першої інстанції не встановив та не зазначив які саме тяжкі тілесні ушкодження внаслідок протиправних дій обвинувачених отримав потерпілий, і які з них завдані кожним з обвинувачених, вироком суду встановлено лише тілесне ушкодження, яке стало причиною смерті ОСОБА_8 . Захисник зазначає, що вказані обставини не були вказані в обвинувальному акті органу досудового розслідування та суд не звернув належної уваги, не зазначивши переліку отриманих потерпілим тілесних ушкоджень і у вироку, що в свою чергу потягло порушення прав обвинувачених знати, в чому конкретно їх обвинувачують та від якого конкретно обвинувачення вони мають захищатися, а отже порушення права на захист як однієї з загальних засад кримінального провадження, а також в ході попереднього судового засідання в достатньому обсязі не перевірив відповідність обвинувального акту положенням статті 291 КПК України, а саме пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України щодо конкретності обвинувачення, повного викладу фактичних обставин провадження.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечила проти вказаного клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки обвинувальний акт містить всі відомості, які вказані у частині 2 статті 291 КПК України, у тому числі в обвинувальному акті викладено фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 при вирішенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору поклався на розсуд суду.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору та просив його задовольнити.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 при вирішенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору поклався на розсуд суду.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала клопотання про повернення обвинувального акту прокурору та просила його задовольнити.
Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, приходить до таких висновків.
Відповідно до частини 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Таким чином, у наведеній статті, окрім викладення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, прямо вказується на необхідність викладення також формулювання обвинувачення, оскільки формулювання обвинувачення це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми КК, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.
Доктриною кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» частини третьої ст. 6, є негайна та детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. При цьому є пріоритетним неформальне розуміння поняття «обвинувачення».
Практика Європейського Суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Відповідно до змісту обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що 06.05.2019 близько 22 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , маючи майнові претензії до ОСОБА_8 у вигляді повернення планшета прийшли до місця проживання ОСОБА_8 . Перебуваючи в середині будинку, між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник конфлікт через відсутність планшета. Під час конфлікту, на ґрунті виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник прямий злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, наніс удар правою рукою в обличчя ОСОБА_8 , від чого останній не втримавшись на ногах впав на підлогу. ОСОБА_4 продовжуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень, наніс чотири удари ногою в область живота ОСОБА_8 , який лежав на підлозі.
У свою чергу, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, підійшов до лежачого на підлозі ОСОБА_8 , і також наніс чотири удари правою ногою в область живота останнього.
В результаті умисних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до висновку експерта № 175/520 від 27 червня 2019 року, смерть ОСОБА_8 настала від закритої травми живота у вигляді розриву селезінки, ускладненого розвитком внутрішньочеревної кровотечі та гемоперитонеуму (наявність крові в черевній порожнині), яка утворилася від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмета (предметів) з обмежено контактуючою поверхнею.
Дії обвинувачених кваліфіковано за частиною 2 статті 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Суд приходить до висновку, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
На переконання суду, спричинення потерпілому тілесних ушкоджень з аналогічних мотивів обома засудженими охоплюється єдиним умислом направленим на завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, з огляду на що - в їх діях наявна кваліфікуюча ознака вчинення кримінального правопорушення групою осіб.

Оцінку доведеності чи не доведеності тієї чи іншої обставини обвинувачення суд дає за наслідками здійснення судового розгляду, а не у підготовчому судовому засіданні.

Положеннями ч. 4 ст. 291 КПК України надання суду інших документів, не передбачених цією статтею, до початку судового розгляду забороняється.
Обґрунтування викладені стороною захисту, як підстава повернення обвинувального акту, виходять за межі вимог ст. 314 КПК України, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, які суд має право вирішити, доводи захисту стосуються оцінки доказів, які суд має право досліджувати лише в ході судового розгляду. Крім того, відповідно до вимог ст. 338 КПК України в ході судового розгляду прокурор має право змінити обвинувачення в суді.
Відповідно до вимог статті 91 КПК України у кримінальному провадженні піддягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що підставою для повернення обвинувального акту є його невідповідність вимогам статті 291 КПК України.
Наведені стороною захисту підстави для повернення обвинувального акту суд не вважає достатніми для прийняття рішення про повернення обвинувального акту прокурору.
З огляду на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам статті 291 КПК України, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого клопотання, у задоволенні якого слід відмовити.
До суду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, яке обґрунтоване тим, що наявні обставини, передбачені статті 177 КПК України, існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризик того, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 можуть переховуватись від суду підтверджується тим, що останні обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , знаючи про тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності можуть переховуватись від суду.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 щодо заявленого прокурором клопотання поклався на розсуд суду.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 вважає, що прокурором не доведені ризики, передбачені статтею 177 КПК України, обвинуваченому необхідно обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 щодо заявленого прокурором клопотання поклався на розсуд суду.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 вважає, що прокурором не доведено ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Суд, заслухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що підстави та ризики, які стали наслідком обрання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, не усунені, продовжують існувати.

Відповідно до положень частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, особу обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місця реєстрації та проживання, з метою запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України суд вважає доцільним продовжити йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 години по 05:00 годину, а також покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади; не відлучатися із населеного пункту, а саме: Житомирська область, Житомирського району, с. Стрижівка без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, особу обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місця реєстрації та проживання, з метою запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України суд вважає доцільним продовжити йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_5 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 години по 05:00 годину, а також покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади; не відлучатися із населеного пункту, а саме: Житомирська область, Житомирського району, с. Стрижівка без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Суд приходить до переконання, що саме такий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченими, покладених на них, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Під час досудового розслідування та при проведенні підготовчого відкритого судового провадження від учасників кримінального провадження ініціативи про укладення угоди в порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надходило.

Кримінальне провадження підсудне Коростишівському районному суду Житомирської області.

Підстави щодо закриття кримінального провадження, передбачені п. п. 4-8 ч.1 ст.284, ч.2 ст. 284 КПК України, а також для повернення обвинувального акту прокурору відсутні.

Прокурор, обвинувачені, захисники в судовому засіданні вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

За таких обставин, є достатні підстави для призначення кримінального провадження до судового розгляду, який належить здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні.
Керуючись статтями 177, 291, 314 КПК України, суд,
постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта.
Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000260 07.05.2019, за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України на 17 лютого 2022 року о 10:20 годині у приміщенні Коростишівського районного суду Житомирської області, за адресою: Житомирська область, місто Коростишів, вулиця Героїв Небесної Сотні, 52.
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 години по 05:00 годину.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 години по 05:00 годину.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
прибувати до суду за першою вимогою;
не покидати місце свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
прибувати до суду за першою вимогою;
не покидати місце свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.
Строк дії ухвали визначити по 16 квітня 2022 року включно.
Виконання ухвали покласти на Відділ поліції №2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.
У судове засідання викликати учасників кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1