Справа № 159/6644/20 Провадження №11-кп/802/678/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференцзв`язку),
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою професійною освітою, неофіційно працюючого, раніше не судимого,
- засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2020.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вироком вирішено питання про речові докази.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 20 листопада 2020 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи в дворі на АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, під час конфлікту умисно завдав потерпілому ОСОБА_9 один удар ножем у ділянку тулуба, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого ножового поранення задньої поверхні лівої половини грудної клітки в проекції лопатки, гемотораксу зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразились у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння кваліфіковано за ч.1ст.121 КК України.
Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 оскаржує вирок суду у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. Посилається на те, що судом не взято до уваги особу обвинуваченого, який визнав свою винуватість, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, частково відшкодував збитки потерпілому, неофіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, хоча позбавлений батьківських прав, однак, має на меті повернути дочку в сім`ю.
Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування призначеного покарання, встановити іспитовий строк.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу, потерпілого та прокурора, які заперечили її та просили вирок суду залишити без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, є вірним.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України є правильною та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.
Захисник в своїй апеляційній скарзі порушує питання про недотримання місцевим судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особу винного.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.
Доводи апелянта про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого, особу винного, який на момент вчинення злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, умисно посягав на життя та здоров`я потерпілого, а образа за відібрання дитини не може слугувати цьому виправданням.
З достатньою повнотою судом взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання визнання вини, часткове відшкодування шкоди, а також врахування позитивної характеристики за місцем роботи обвинуваченого, його вік, вчинення кримінального правопорушення вперше.
Разом із тим, суд обґрунтовано врахував при призначенні покарання обставину, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані сп`яніння.
Доводи, на які посилається захисник як на підставу для зміни вироку суду були досліджені місцевим судом та їм дана належна правова оцінка.
У зв`язку з вищевикладеним, місцевий суд обґрунтовано обрав ОСОБА_7 за ч.1 ст.121КК України покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, яке слід відбувати реально, підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання не вбачається.
Апеляційний суд вважає, при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, особу винного і інші обставини кримінального провадження та навів переконливі доводи про необхідність призначення саме такого покарання, яке не можливе без ізоляції від суспільства.
Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника, суд не знаходить.
Законних підстав для скасування чи зміни вироку апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді