Справа № 645/254/19
Провадження № 1-кп/645/139/21

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

Головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

захисника - ОСОБА_12

обвинуваченого - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002906 щодо :

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно працевлаштованого електромонтажником в ЧП ОСОБА_17 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2018, приблизно о 10.00 годині ОСОБА_13 знаходився в холі будинку АДРЕСА_2 . В цей же момент в хол вищевказаного будинку піднявся ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_13 раніше мав конфлікти. Побачивши в холі будинку ОСОБА_11 у ОСОБА_13 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .. Побачивши, що ОСОБА_11 повернувся до дверей, що розташовані в холі будинку ОСОБА_18 , реалізуючи свій злочинний намір спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , підійшов до останнього зі спини та перебуваючи позаду ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином наніс ОСОБА_11 один удар кулаком правої руки в область затилку. Після вказаного удару, ОСОБА_11 повернувся обличчям до ОСОБА_13 , після чого останній синхронно кулаками правої та лівої руки наніс 5 ударів в область носа та лівого ока ОСОБА_11 .
Так, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_13 спричинив ОСОБА_11 закритий перелом кісток носу, синці та садна обличчя. По ступеню тяжкості закритий перелом кісток носу - це легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Синці та садна - це легкі тілесні ушкодження (згідно п.п.2.3.1.а, 2.3.3, 2.3.2 б, 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ від 17.01.1995р.).
В судовому засіданні ОСОБА_13 , винним себе у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнав повністю, цивільний позов не визнав, при цьому показав, що 29.11.2018 року в 9.00 годині на АДРЕСА_2 , в холі будинку на 1 поверсі працював ОСОБА_11 , він йшов до квартири, в якій він працював. Він привітався із ОСОБА_11 , але ОСОБА_11 не відповів, через що отримав негативну відповідь. В затилок він потерпілого не бив, але наніс 3 удари в голову лівою рукою та пошів працювати. Неоспорював, що від його дій у потерпілого тілесні ушкодження у вигляді перелому носу. У скоєному щиро каявся. Зазначив, що намагався відшкодувати потерпілому лікування та поштою відправляв 2000 грн., але кошти потерпілий не отримав та кошти повернулись назад.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що 30.11.2018 року о 10.00 годині прийшов на роботу, робити ремонт в будинку новобудови. Він відчинив двері та на нього напали та нанесли удар кулаком в потилицю, він повернувся та отримав 10 ударів кулаком правої руки в область обличчя в ніс, у нього був перелам носу, ушкодження зубів, очей, від удару він впав, у нього були численні забої тулубу, спричиненні коли він лежав. Дані ушкодження йому спричинив ОСОБА_13 , при цьому були два свідки, але він їх не знає, вони стояли біля ліфту, також його побитим бачив співробітник. Після нанесення ударів ОСОБА_13 пішов, а він піднявся та викликав поліцію та швидку допомогу. Швидка забрала його в лікарню. Заявлений цивільний позов підтримав, матеріальну шкоду мотивував необхідністю проведення операції, моральну шкоду тим, що він боявся ходити на роботу, працювати, у нього зараз утруднене носове дихання, але медичних виписок він не має.
Обвинувачений ОСОБА_13 , в судовому засіданні не оспорював вказані вище фактичні обставини справи, але оскільки його показати відрізнялись від обвинувачення викладеного в обвинувальном акті, суд відповідно до вимог ст. 349 КПК України визнав доцільним дослідження доказів щодо цих обставин в повному обсязі.

Крім визнання провини у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України, вина ОСОБА_13 , підтверджується дослідженими письмовими доказами по справі:
- заявою ОСОБА_11 до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 30.11.2018 року щодо спричинення йому тілесних ушкоджень в новобудові за адресою: АДРЕСА_2 , малознайомим чоловіком на ім`я ОСОБА_19 ;
- висновком судово-медичної експертизи № 09/1871С/18 від 17.12.2018 року, згідно якого у ОСОБА_11 мають місце: закритий перелом кісток носу, синці та садна обличчі. Ці пошкодження виникли від ударної дії тупих твердих предметів, характерні особливості яких на тілі потерпілого не відобразились, та могли бути отримані не пізніше строку звернення потерпілого до лікувальної установи. По ступеню тяжкості закритий перелом кісток носу - це легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), а синці та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ці ушкодження не є небезпечними для життя. Виявлені ушкодження виникли в один і той же час, при цьому взаємне розташування Рябуха та нападника у момент спричинення тілесних ушкоджень наймовірніше всього було обличчям до обличчя. Ці ушкодження не могли виникнути внаслідок самовільного падіння з висоти власного зросту. Показання ОСОБА_11 , на які він посилається під час проведення слідчого експерименту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.12.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , в ході якого він повідомив про спричинення йому 30.11.2018 року тілесних ушкоджень маловідомим на ім"я Вадим, який наніс не меньш ніж 10 ударів кулаком правої та лівої руки в ніс та ліве око;
- консультативним висновком лікаря-спеціаліста від 30.11.2018 року, із заначенням діагноза ОСОБА_11 : перелам кісток носа зі зміщенням відламків, ушиби м"яких тканів голови, обличчя, лівого стегна, поперекового відділу хребта;
- висновком судово-медичної експертизи № 09/124С/2019 від 15.01.2019 року, згідно якого у ОСОБА_11 мають місце: закритий перелом кісток носу, синці та садна обличчі. Показання підозрюваного ОСОБА_13 , на які він посилається під час допиту та проведення слідчого експерименту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у потерпілого ОСОБА_11 тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.01.2019 року за участю ОСОБА_13 , в ході якого він повідомив за яких обставин спричинив 30.11.2018 року тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , а саме в ході конфлікту в холі будинку АДРЕСА_2 , наніс не меньш 5 ударів кулаками лівої та правої руки синхронно в обличчя потерпілого.
Від допиту свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 прокурор в судовому засіданні відмовився.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілого, обвинуваченого, а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх не врахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, співпадають між собою та є такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами. Вказані докази суд покладає в основу свого рішення по суті висунутого обвинувачення по даному кримінальному провадженню.
Аналізуючи вищевикладені докази, суд вважає доведеним, що ОСОБА_13 , своїми умисними діями, спричинив умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, і така кваліфікація його дій є вірною.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вимоги ст. 50,65 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При визначенні виду та розміру покарання, суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України (в редакції закону до 01.07.2020 року), відноситься до кримінального правопорушення - проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засудимий, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні двох малолітній дітей, позитивно характеризується, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога, а також пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття.

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді орган пробації прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_13 , без обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі окремих громадян, оцінений як середній.

На підставі викладеного, з урахуванням особи ОСОБА_13 , суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання його без ізоляції від суспільства та обмеження волі, із застосуванням покарання, у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Згідно ст.. 128 КПК України - особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ст.. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Потерпілим був заявлений цивільний позов про відшкодування в якості матеріальної шкоди 25000 грн., яку обгрунтовуватив тим, що зазнав увіччя, а саме перелом кісток носу, носової перегородки, забиття зубів верхньої щелепи, численні забої та синці на обличчі (очах, губах,носі), вважав, що обвинувачений має відшкодувати медичні витрати, втручання пластичного хірурга та реабілітаційний період. В рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілий просив стягнути 25000 грн., так як він зазнав нападу, фізичного та психологічного насилля, було порушено його психологічний та фізичний стан, він 3 місяці знаходився вдома не міг працювати.

Згідно ст. 129 КПК України - ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Потерпілий ОСОБА_11 необгрунтував позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 25000 гривень, не надав суду будь-яких доказів в підтвердження перебування на лікуванні та витрати на придбання лікарських препаратів та необхідність проведення хірургічного лікування чи пластичної операції, тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.
Згідно ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, відсутність підтвердження наявності у потерпілого роботи та не можливість працювати певний період, відсутність підтвердження тривалості перебування на лікуванні. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що потерпілому були спричинені моральні страждання діями обвинуваченого, які полягали у фізичному болю, моральних стражданням з приводу спричинення тілесних ушкоджень, тимчасовому розладі здоров`я.

Враховуючи перенесені моральні страждання, у зв`язку із вчиненим кримінального проступку, як зазначив в позові потерпілий, суд вважає, що така шкода була спричинена потерпілому, але на погляд суду сума в розмірі 25000 грн. є завищеною, потерпілим не було надано доказів в підтвердження негативних наслідків ( утруднене носове дихання, що потребує хірургічного лікування), тому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне стягнути із обвинуваченого суму в розмірі 3000 гривень.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_13 , не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, на користь держави.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Фрунзенський районний суд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Фрунзенському районному суді м. Харкова копію цього вироку.

Суддя ОСОБА_1