Справа № 947/1167/22
Провадження № 1-кс/947/476/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.01.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000010 від 11.01.2022 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Донське Березівського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм ТОВ «Гранд-Групп», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2861 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням установлено, що 11.01.2022 року близько 11.00 год. водій ОСОБА_4 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «RENAULT MAGNUM» н/з НОМЕР_1 , з напівпричепом-контейнеровозом «VAN HOOL», н/з НОМЕР_2 , виїхав з с. Донське Березівського району Одеської області у напрямку м. Одеси, та здійснював рух по авто дорозі міжнародного значення М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві попутні смуги руху в протилежних напрямках, що позначені відповідною дорожньою розміткою.
Проїжджаючи в районі села Іванове Одеського району Одеської області, водій ОСОБА_4 здійснив зупинку, випив близько 1 літру горілки та ліг спати в кабіні тягача.
Того ж дня, точний час не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (2,65 %о етилового спирту в крові), достеменно знаючи, що керування транспортними засобами під впливом алкоголю заборонено, знову приступив до керування цим автопоїздом, чим грубо порушив вимоги п/п «а» п. 2.9. «Правил дорожнього руху» (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:
п. 2.9. «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».?
У подальшому, в цей же день, близько 16.20 годині, водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стані важкого алкогольного сп`яніння, тим самим позбавивши себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, своєчасно реагувати на її зміну та безпечно контролювати рух транспортного засобу, здійснював рух по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю зазначеної автодороги, в Лиманському районі Одеської області, з боку м. Миколаїв у напрямку м. Одеса, на прямій рівній ділянці, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві попутні смуги руху у протилежних напрямках, позначені відповідною горизонтальною дорожньою розміткою 1.3. (поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, або на ділянках доріг з трьома (2+1) смугами) і 1.5. (переривчаста лінія, яка позначає межі смуг руху, за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку), у лівій смузі свого напрямку руху.
Наближаючись до регульованого пішохідного переходу, розташованого напроти адмінбудівлі ПАО «Севертранс», за адресою: 21 км Старокиївського шосе, 4, водій ОСОБА_4 вкрай уважним не був, грубо порушив вимоги пунктів: 1.5.; 2.3. б); 10.1.; 11.1. і 34 «Дорожня розмітка» «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які зобов`язують водія:
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов язаний: б) «Бути уважніш, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічніш станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,
п. 11.1. «Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними»; п. 34. ДОРОЖНЯ РОЗМІТКА 1. Горизонтальна розмітка
Лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Жовтий колір мають лінії 1.4, 1.10, 1.17, а також 1.2, якщо нею позначаються межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів.
Горизонтальна розмітка має таке значення: 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, або на ділянках доріг з трьома (2+1) смугами.
Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється»; заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення.
У той самий час по проїзній частині цієї автодороги, у зустрічному для водія ОСОБА_4 напрямку, у лівій смузі, рухався автомобіль «БКОБА ОСТАУІА А5» н/з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 .
При відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, водій ОСОБА_4 , через стан важкого алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації і, виїхав на зустрічну смугу руху, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки (1.3.), перетинати яку заборонено, при цьому, перед маневруванням не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Рухаючись по зустрічній смузі, водій ОСОБА_4 своєчасних заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, не впевнився, що зустрічна смуга руху вільна від транспортних засобів, і, як наслідок, допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого автопоїзда з лівим бортом автомобіля «БКСЮА ОСТАУІА А5» н/з НОМЕР_3 , після чого, допустив зіткнення правим бортом автопоїзда з автомобілем «МЕЯСЕОЕЗ- ВЕ1Ч2 СГГАІЧ», н/з НОМЕР_4 , під керування водія ОСОБА_10 , який рухався за автомобілем «БКЕЮА ОСТАУІА А5», у попутному напрямку, в лівій смузі свого напрямку руху.
В результаті ДТП водієві ОСОБА_9 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з його смертю на місці пригоди.
Отже, водій автопоїзда ОСОБА_4 , шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.3. б); 2.9. а); 10.1.; 11.1. і 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху, гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП і його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_9 .
За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди 11.01.2022 розпочате досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.
Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його наступними доводами та посиланням на наступні ризики.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого у стані важкого алкогольного сп`яніння, що призвело до смерті потерпілого, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк від 5 до 10 років.
Розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, останній може зникнути та переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні тільки розпочато, то перебуваючи на свободі підозрюваний також може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про існування ризиків передбачених п.п. 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки не зможуть унеможливити ухиленню підозрюваного від органів досудового слідства та суду, незаконному впливу на потерпілих та свідків. Запобіжний захід у вигляді застави, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, не може бути застосований до підозрюваного у зв`язку із тим, що внаслідок вчиненого ним злочином спричинено загибель людини.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечувала та просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на те,що підозрюваний визнає свою вину, має міцні соціальні зв`язки та немає наміру переховуватись від органу досудового розслідування.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 12.01.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.2861 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2861 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання.

При вирішенні питання про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

Так, враховуючи обставини можливого вчинення кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у його вчиненні, беручи до уваги наслідки, які були спричиненні в результаті вчинення такого кримінального правопорушення, у вигляді, зокрема, смерті особи,слідчий суддя приходить до переконання про наявність ризику у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Також, слідчий суддя вважає, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваному ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про наявність в діях останнього умислу, зокрема, свідомого порушення останнім правил безпеки дорожнього руху, що в результаті призвело до дорожньо-транспортної пригоди та загибелі людини.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, а відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам, передбаченим п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків передбачених п.3,п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що в результаті вчинення кримінального правопорушення загинула особа, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таким чином, з урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000010 від 11.01.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали становить 60 діб та обчислюється з моменту затримання особи 11.01.2022 року та припиняє свою дію 11.03.2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1