Справа № 357/8750/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 червня 2021 року за №0001214 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, смт. Чорнобай, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 22.10.2003 року Чорнобаєвським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 194, ст. 70, 75 КК України на 1 рік позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 24.05.2005 року Печерським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 ст. 75,76 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 14.01.2008 року Святошинським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі. Звільнений 11.02.2010 року на виправні роботи 1 рік 10 місяців 27 днів з утриманням 10% в дохід держави; 19.06.2012 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч.3 ст. 185, 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з випробуванням 3 роки; 19.08.2013 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 186 ч.1 ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 07.10.2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 23 дні; 10.11.2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст.186, ст. 69, ч. 5 ст. 72 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. (не звільнявся); 04.03.2021 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст. 186 ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 3 місця позбавлення волі;
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 29 червня 2021 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи в спеціальному автомобілі для перевезення засуджених марки «МАЗ» з ДНЗ АА 147 G незаконно придбав знайшов поліетиленовий згорток, у якому знаходився наркотичний засіб обіг якого обмежено метадон (фенадон), та залишив при собі незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_4 , оглянувши вказаний згорток та по зовнішньому вигляду та запаху впевнившись, що виявлена ним речовина є наркотичним засобом обіг якого обмежено метадон (фенадон), помістив до спідньої білизни в яку був одягнений та залишив при собі незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту.

29.06.2021 близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_4 , прибув етапом із ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» до ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)», що за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Василя Симоненка, 16, і був поміщений до дільниці карантину діагностики та розподілу.

29.06.2021 близько 18 год. 15 хв. в кабінеті начальника дільниці карантину діагностики та розподілу працівниками колонії під час повного особистого обшуку ОСОБА_4 , в спідній білизні було виявлено поліетиленовий згорток зеленого кольору, у якому знаходилася кристалоподібна речовина білого кольору, що містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), масою у речовині 0,075 г., який ОСОБА_4 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів і охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнанні ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав покази, відповідно до яких 29.06.2021 року близько 13 год. 00 хв. прибувши етапом до Білоцерківської виправної колонії на підлозі конвойного автомобіля знайшов згорток, переконавшись, що це може бути наркотична речовина, оскільки вміст згортку складали білі камінчики, які схожі були на метадон, поклав його до спідньої білизни для власного вживання. В подальшому, під час перебування в карантинній зоні виправної колонії під час особистого обшуку, вказаний згорток в нього був вилучений, вину визнав повністю, зазначив, що взагалі не вживає будь-які наркотичні засоби.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів, процесуальних витрат.

До матеріалів провадження надано документи, зокрема витяг з ЄРДР щодо вказаного кримінального провадження, особову картку на ім`я ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, вимогу УІП ГУ НП в Черкаській області №6/3175 від 13.07.2020 року про судимості обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2021 про засудження обвинуваченого, довідка-характеристика начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» від 15.07.2021, згідно якої обвинений характеризується негативно, має стягнення, заохочень не має, довідки начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» та завідувача медичної частини №35 філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в м. Києві та Київській області, згідно якої обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, хронічних захворювань також не має, довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні від 30.06.2021, які складають 1372 грн. 96 коп., постанова про визнання речових доказів від 21.07.2021, згідно якої кристалоподібну речовину, білого кольору зі вмістом наркотичного засобу (метадон та сильнодіючого лікарського засобу дифенгідрамін, димедрол), який було поміщено до спеціального пакету №ЕХР0402855 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та квитанція №877 від 29.07.2021 року про прийняття на тимчасове зберігання речей отриманих в ході кримінального провадження.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , винуватість визнав, у вчиненому покаявся, надав викривальні щодо себе показання в суді.

Наведене свідчить, що обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст.91, ч. 1 ст.92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК України суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому остаточне покарання за ч.1 ст.309, 71,72 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 , просив суд суворо його не карати.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України, оскільки останній під час відбування покарання повторно вчинив умисний кримінальний проступок, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та підтверджує його схильність до протиправної поведінки.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії кримінальних проступків відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, його ставлення до вчиненого, відсутність міцних соціальних зв`язків, негативної характеристики за місцем відбування покарання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин покарання. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про притягнення до кримінальної відповідальності та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення під час відбування покарання за попереднім вироком, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість та призначає йому покарання у межах санкцій ч.1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі.

Під час судового розгляду, обмежень визначених у ч.3 ст.61 КК України судом не встановлено.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що обвинувачений був засуджений 04.03.2021 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Кримінальний проступок, який вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 ,, та який є предметом вказаного кримінального провадження, скоєно обвинуваченим після винесення вище вказаного вироку, тому суд на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, за правилами призначення покарання, застосовує принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2021 до покарання призначеного за новим вироком.

Згідно правової позиції, викладеної у п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", у разі призначення покарання за кількома вироками суд на підставі ст.71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, приєднує повністю або частково покарання (або його невідбуту частину), яке було призначене за попереднім вироком.

При призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків суд застосовує положення ч.1 ст.71, ч.1 ст. 72 КК України.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Питання документально підтверджених процесуальних витрат у вказаному кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст.124 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 50, 60, 65, 71, 72, 309 КК України, ст.ст.7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2021 року, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження за №0001214 від 30.06.2021 року, не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з моменту проголошення даного вироку 19 листопада 2021 року.

Речовий доказ:

- кристалоподібну речовину, білого кольору, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), маса якого становить 0,075г, та сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол), маса якого у речовині становить 0,004г, який поміщено до спеціального пакету №ЕХР0402855, який згідно постанови про визнання речових доказів від 21.07.2021 та квитанції №877 передано до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-21/31739-НЗПРАП від 30.06.2021 року в сумі 1372,96 грн.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1