ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.02.2022 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів при виконанні запиту компетентних органів Республіки Білорусь про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №3,

в с т а н о в и в:
28.12.2021 прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до оригіналів документів з можливістю вилучення їх належним чином засвідчених копій, які перебувають у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ).

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснюється виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги компетентним органам Республіки Білорусь у кримінальній справі №3 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу Республіки Білорусь.

У судове засідання прокурор не з`явилася, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлена належним чином. До суду надійшла заява прокурора ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , в якій остання розгляд клопотання просить провести за її відсутності, вимоги клопотання підтримує та просить задовольнити.

Представник особи, у володінні якої перебувають витребовувані речі і документи, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки слідчому судді невідомі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Згідно ст. 26 цього Кодексу сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому КПК України, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, з огляду на те, що підстав для визнання явки сторін обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 554 цього Кодексу, отримавши запит про міжнародну правову допомогу від запитуючої сторони, уповноважений (центральний) орган України розглядає його на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України. У разі прийняття рішення про задоволення запиту уповноважений (центральний) орган України надсилає запит компетентному органу України для виконання. У межах повноважень ІНФОРМАЦІЯ_4 має право надавати вказівки щодо забезпечення належного, повного та своєчасного виконання такого запиту. Наведені вказівки є обов`язковими до виконання відповідним компетентним органом України.

Згідно встановленого ст. 558 КПК України порядку виконання запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу на території України, центральний орган України щодо міжнародної правової допомоги або орган, уповноважений здійснювати зносини відповідно до частини третьої статті 545 цього Кодексу, за результатами розгляду запиту компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу приймає, зокрема, рішення щодо доручення його виконання органу досудового розслідування, прокуратури або суду з одночасним вжиттям заходів щодо забезпечення умов конфіденційності.

За змістом ст. 561 цього Кодексу на території України з метою виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги можуть бути проведені будь-які процесуальні дії, передбачені цим Кодексом або міжнародним договором.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 4 КПК України передбачає, що при виконанні на території України окремих процесуальних дій за запитом (дорученням) компетентних органів іноземних держав у рамках міжнародного співробітництва застосовуються положення цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 562 КПК України у разі, якщо для виконання запиту компетентного органу іноземної держави необхідно провести процесуальну дію, виконання якої в Україні можливе лише з дозволу прокурора або суду, така дія може запитуватися лише за умови отримання відповідного дозволу в порядку, передбаченому цим Кодексом, навіть якщо законодавство запитуючої сторони цього не передбачає. Підставою для вирішення питання щодо надання такого дозволу є матеріали звернення компетентного органу іноземної держави.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 131 цього Кодексу одним із заходів забезпечення кримінального провадження є тимчасовий доступ до речей і документів, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 132, ч. 2 ст. 159 КПК України).

Тимчасовий доступ до речей і документів, відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК України, полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до ст. 60 Закону України від 07.12.2000 №2121-III «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відмовою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, відносяться, серед іншого, відомості, які можуть становити банківську таємницю.

Згідно зі ст. 62 Закону України від 07.12.2000 №2121-III «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками з письмового дозволу власника такої інформації або за рішенням суду.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Положення статей 85-86 КПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими.

Процесуальними джерелами доказів, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Документом, у розумінні ст. 99 КПК України, є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У відповідності із Законом України від 02.10.1992 №2657-XII «Про інформацію» документ матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а інформація будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ст. 1 цього Закону).

Оскільки Кримінальний процесуальний кодекс України не містить порядку засвідчення копій документів, долучених на обґрунтування клопотань про застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні, слідчий суддя, в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, враховує висновки щодо правильності засвідчення копій документів, викладені у постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №160/7887/18 (провадження №К/9901/8838/19), відповідно до яких, під час перевірки копій документів, слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені ІНФОРМАЦІЯ_5 , Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 18.06.2015 року №1000/5 (далі Правила №1000/5), інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.

Серед іншого, відповідно до пункту 8 розділу 10 зазначених Правил №1000/5 копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія».

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Порядок засвідчення копій документів, визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163:2020, затвердженого наказом ДП « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 01.07.2020 №144) вказує на те, що відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій». Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.12.2018 по справі №761/5894/17 (провадження №61-34411св18) визначив, що у випадку подання доказів прошитими та пронумерованими, вони вважаються належним чином засвідченими, якщо всі необхідні реквізити, передбачені вищезгаданим ІНФОРМАЦІЯ_5 , наявні лише на звороті останнього аркуша.

Разом з тим, на обґрунтування доводів, викладених у клопотанні, прокурором долучено ксерокопії листа керівнику ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 від 15.12.2021 за підписом першого заступника керівника ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 , доручення про надання міжнародної правової допомоги та постанову слідчого про проведення виїмки, які не засвідчені у формі та спосіб, зазначений вище.

З огляду на викладене, оскільки матеріали клопотання не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, про які зазначає прокурор у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів (у розумінні вимог статей 84, 99, 132 КПК України), тому слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 22, 26, 84, 99, 159-164, 309, розділом ІХ КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1