Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/5/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження № 0001691 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.05.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Димитрове м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, українця, одруженого, з повною загально середньою освітою, працюючого електро-монтером у віськовій частині 2269 Національної гвардії України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 18 522, 46 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 30 000 грн. моральної шкоди та судові витрати на залучення експертів на користь держави у розмірі 3 739 грн.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Олександрійського міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, мотивуючи тим, що вирок є незаконним та необґрунтованим з огляду на те, що з вироку залишилось невідомим чи встановлено взагалі судом об`єктивна сторона діянь інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначив у чому ОСОБА_7 обвинувачується, але не зазначив формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним. Вважає, що висновок експерта №17-96 від 16.01.2017 по даній справі містить в собі протиріччя між аналізом дій водія мотоциклу згідно п. 12.3 ПДР., а також експертом не сформульовано певного висновку щодо причинного зв`язку між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з водіїв (мотоцикла та автомобіля) та наслідками, що настали, а також не досліджено характер та черговість порушень, які вчинив кожен з водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто не з`ясовано ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. Вважає, що об`єктивність висновку експерта викликає сумніви, зокрема те, що висновок свідчить про спотворення свідчень в бажаному для слідства варіанті і як наслідок висновки даної експертизи не узгоджуються з іншими доказами по кримінальному провадженню. Експертом не взято до уваги ту обставину, що водієм мотоцикла також допущено порушення Правил дорожнього руху України, мається на увазі проїзд на заборонений знак 3.6. «Рух мотоциклів заборонено». В свою чергу обвинуваченим у клопотанні про призначення експертизи на стадії судового розгляду наведено обставини, котрі викликали сумніви в правильності висновку, а також вказано на суперечність з матеріалами даного кримінального провадження. Проте вказані обставини проігноровані судом, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки завадило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення. Окремо звертає увагу на покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були безпосередньо отримані місцевим судом. Фактично вищезазначені покази свідків вказують на суттєві протиріччя в частині після зіткнення між транспортними засобами та те, що насправді відбулось з потерпілим, в зв`язку з чим місцевий суд не взяв до уваги одні докази, не надавши мотивації неприйняття інших, чим порушив ст. 94 КПК України. Відтак, належних, достовірних та достатніх доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 даного кримінального провадження не встановлено, обвинувачення свого підтвердження не знайшло. З огляду на викладене кримінальне провадження підлягає закриттю, в зв`язку із відсутністю в діянні обвинуваченого складу вказаного кримінального правопорушення.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 звертає увагу на те, що дата висновку експерта - 21.11.2016, в той час коли слідчим прийнято рішення про призначення експертизи лише 20.12.2016, тобто висновок експерта складений датою, котра передувала події призначення експертизи. Крім того, реєстр матеріалів даного кримінального провадження не містить в собі такої процесуальної дії як тимчасовий доступ до речей і документів, а саме історії хвороби потерпілого ОСОБА_8 та реєстр матеріалів даного кримінального провадження не містить в собі також належного підтвердження того, що дану історію хвороби отримано слідчим в інший спосіб та у порядку визначеному КПК України. Отже, сам по собі висновок експерта здійснено на підставі недопустимого доказу, оскільки з досліджених місцевим судом доказів залишилось не зрозумілим яким чином в матеріалах даного провадження з`явилась історія хвороби потерпілого ОСОБА_10 .

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винними за те, що він 04 липня 2016 року в період з 07 години 45 хвилин до 08 години 00 хвилин у світлий час доби, керуючи автомобілем «Ford Transit connect», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в місті Олександрія Кіровоградської області по проспекту Соборному в напрямку від вулиці Героїв Сталінграду в бік площі Соборної, під`їхав до будинку №107 по проспекту Соборному і зупинив свій автомобіль для посадки пасажирів біля правого краю проїзної частини дороги. Посадивши пасажирів до свого автомобіля, ОСОБА_7 , проявляючи особисту неуважність та безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки руху, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, не впевнившись в безпечності свого маневру, грубо порушивши вимоги пункту 1.5, підпунктів «б», «д» п. 2.3, пункти 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); п. 10.1. Перед початком руху... водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншими учасникам руху; п. 10.4. Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот...), розпочав виконувати маневр розвороту наліво, не надавши перевагу для руху потерпілому ОСОБА_8 , який на своєму мотоциклі «Viper ZS110», номерний знак НОМЕР_2 , рухався в напрямку від вулиці Героїв Сталінграда в бік площі Соборної, в результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів.
Внаслідок зіткнення транспортних засобів водій мотоцикла ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді гематом, саден голови, тулубу та кінцівок, рани лоба, перелому та підвивиху першого шийного хребця без ознак компресії спинного мозку, які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Отже, зазначеними діями ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Провівши судове слідство в обсязі допиту потерпілого та обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, висновки захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу та закрити провадження, доводи прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані сторонами кримінального провадження докази, дав їм належну оцінку у сукупності, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення на підставі показань самого обвинуваченого, показань потерпілого, свідків, а також на підставі досліджених письмових доказів.

При перегляді вироку суду першої інстанції, колегія суддів, вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та призначення йому покарання, а також допустимості доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд виходить з таких обставин.

Допитаний в апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 04 липня 2016 року, близько 07 год. 45 хв. їхав на своєму авто по пр. Соборному в м. Олександрії Кіровоградської області. Син запізнювався на роботу і попросив підвести його разом з другом до роботи. По пр. Соборному біля буд. №107 до автомобіля сіли його син ОСОБА_14 , який сів у машині поряд з ним, та його друг ОСОБА_12 , який сів на заднє сидіння. Коли пасажири сіли до машини, машина була розташована в напрямку до пл. Соборної, а їхати необхідно було в напрямку вул. Героїв Сталінграду. Автомобіль був розташований навпроти місця призначеного для зміни напрямку руху на проспекті. Забравши пасажирів, впевнившись, що на проїзній частині дороги відсутні транспортні засоби, увімкнув лівий покажчик повороту та почав маневр розвороту. Розвертався перед пішохідним переходом, який знаходився близько 27 м. Швидкість руху його автомобіля була близько 5 км/год. Однак, розпочавши маневр наліво, відчув різкий удар в автомобіль. Водій мотоцикла з`явився зненацька, він цього не очікував, оскільки по тій вулиці рух мотоцикла заборонено. Коли розвертався то мотоцикла не бачив. Після зіткнення, водій мотоцикла лежав обличчям в асфальт, він відразу почав надавати йому першу медичну допомогу, огородив місце ДТП викликав та чекав працівників поліції. Заперечує тяжкість тілесних ушкоджень потерпілого та не визнає цивільний позов потерпілого. Частково визнав моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., які добровільно сплатив потерпілому.

Допитаний в апеляційній інстанції потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 04 липня 2016 року близько 07 год. 40 хв. їхав мотоциклом (в шоломі) по вул. Героїв Сталінграду та повернув на пр. Соборний в м. Олександрії. Маршрутні автобуси один великий жовтого кольору, а інший менший, заїхали у карман для зупинки. Інші машини «Форд», «Жигуль» і «Бус» проїхали попереду. Перед пішохідним переходом він пригальмував, пропустив пішоходів та, проїхавши декілька метрів різко відчув удар в автомобіль та втратив свідомість. Автомобіля обвинуваченого він не бачив. Опритомнів вже у лікарні. Йому повідомили, що необхідно робити МРТ. На четвертий день після ДТП його повези до районної лікарні на МРТ, де було виявлено перелом. Вказав, що ДТП сталося у тому районні, де він проживає. Технічної можливості уникнути ДТП у нього не було.

У суді першої інстанції також були допитані свідки, показання яких містять інформацію про обставини ДТП, яка підлягала доказуванню.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на суперечності в показаннях свідків щодо певних деталей дорожньої пригоди, то на переконання колегії суддів, відсутні підстави вважати ці показання недостовірними, оскільки неточності не є суттєвими і не впливають на правильність викладених у вироку висновків суду.
Колегією суддів, не встановлено даних, які вказують на обмову обвинуваченого потерпілим та свідками. Показання потерпілого та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції доказами.
Так, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 липня 2016 року із схемою та фототаблицею, оглянуто місце зіткнення автомобіля «Ford Transit connect», номерний знак НОМЕР_1 , та мотоцикла «Viper ZS110», номерний знак НОМЕР_2 ділянку автодороги по проспекту Соборному в м. Олександрії біля будинку №107. Дана ділянка є прямою, горизонтальною, вид дорожнього покриття асфальтобетонне, стан покриття сухе, чисте, загальна видимість більше 200 метрів, об`єкти, що обмежують оглядовість відсутні. Оглянуті також зазначені транспортні засоби, їх розміщення зображено схематично та зафіксовано на фотознімках після ДТП (т.2 а.к.п. 23-32).

Згідно висновку експерта №273 від 15 серпня 2016 року з ілюстративною таблицею, на момент експертного огляду та на момент дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля «Ford Transit connect», номерний знак НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані (т.2 а.к.п. 44-48).

Відповідно до висновку експерта №272 від 16 серпня 2016 року з ілюстративною таблицею, на момент експертного огляду з технічної точки зору гальмова система мотоцикла «Viper ZS110», номерний знак НОМЕР_2 , знаходилась в працездатному стані, рульове керування та ходова частина мотоцикла знаходились в несправному та непрацездатному стані. На момент експертного огляду з технічної точки зору гальмова система мотоцикла знаходилася в технічно працездатному стані, рульове керування та ходова частина мотоцикла «Viper ZS110», номерний знак НОМЕР_2 , має технічну несправність у виді деформації передньої підвіски, а саме: лівого та правого пера передньої вилки. Вказані технічні несправності виникли під час дорожньо-транспортної пригоди. Під час огляду мотоцикла «Viper ZS110», номерний знак НОМЕР_2 , не виявлено несправностей, які б могли виникнути до ДТП і вплинути на керованість транспортним засобом (т.2 а.к.п. 53-57).

Згідно висновку експерта №274 від 31 серпня 2016 року з ілюстративною таблицею, в умовах розглянутої події відбулося первинне контактування боковою передньою лівою частиною (передньою частиною передніми лівими дверима) автомобіля «Ford Transit connect», номерний знак НОМЕР_1 , з правою передньою боковою частиною (переднім грязезахисним щитком, корзиною для речей та лівою частиною передньої вилки) мотоцикла «Viper ZS110», номерний знак НОМЕР_2 (т.2 а.к.п. 62-68).
В протоколі проведення слідчого експерименту від 06 січня 2017 року зі схемою та фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_8 , зазначено, що потерпілий розповів про відомі йому обставини ДТП 04 липня 2016 року, учасником якої він був, за участю автомобіля «Ford Transit connect» та мотоцикла «Viper», а також вказав на місце ДТП (т.2 а.к.п.72-74).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 06 січня 2017 року зі схемами за участю ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_15 , ОСОБА_7 розповів про відомі йому обставини ДТП 04 липня 2016 року, учасником якої він був, за участю автомобіля «Ford Transit connect» та мотоцикла «Viper», а також вказав на місце ДТП, місце розташування автомобіля «ВАЗ-2111», який знаходився позаду його автомобіля «Ford Transit connect» перед виконанням ним маневру розвороту. Учасник слідчої дії, сівши на місце водія автомобіля «Ford Transit connect» та подивившись у ліве дзеркало заднього виду, встановив, що проїзна частина дороги проглядається на відстань більше 100 м, тобто з місця водія автомобіля «Форд» можливо було виявити мотоцикліста, який рухався у попутному напрямку з відстані більше 100 м (т.2 а.к.п.75-78).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11 січня 2017 року зі схемами за участю ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_15 , ОСОБА_7 розповів про відомі йому обставини ДТП 04 липня 2016 року, учасником якої він був, за участю автомобіля «Ford Transit connect» та мотоцикла «Viper», а також вказав на місце ДТП, місце розташування автомобіля «ВАЗ-2111», який знаходився позаду його автомобіля «Ford Transit connect» перед виконанням ним маневру розвороту. Учасник слідчої дії, сівши на місце водія автомобіля «Ford Transit connect» та подивившись у ліве дзеркало заднього виду, встановив, що проїзна частина дороги проглядається на відстань більше 53 м, тобто з місця водія автомобіля «Форд» можливо було виявити мотоцикліста, який рухався у попутному напрямку з відстані 53 метра. В ході слідчого експерименту були задіяні транспортні засоби, які були на момент ДТП (т.2 а.к п. 80-82).

Відповідно до висновку експерта №613 від 16 січня 2017 року, у потерпілого ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді: а) гематом, саден голови, тулубу, кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень як такі, що викликали скороминучий розлад здоров`я на строк до 6 діб. Судово-медичні дані для встановлення механізму утворення та давності ушкоджень в наданих медичних документах відсутні; б) рани лоба, яка могла виникнути від дії тупого твердого предмету (предметів) та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби. Судово-медичні дані для встановлення механізму утворення та давності ушкоджень в наданих медичних документах відсутні; в) перелому та підвивиху першого шийного хребця без ознак компресії спинного мозку, які могли утворитись від дії тупого твердого предмету (предметів) і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. За давністю дане ушкодження може відповідати вказаному в постанові про призначення судово-медичної експертизи строку травми (т.2 а.к.п.84-87).

З висновку експерта №17-96 судової інженерно транспортної (автотехнічної) експертизи від 16 січня 2017 року, вбачається, що у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Ford Transit ОСОБА_7 , регламентувались вимогами п. п. 2.3 (б) і (д) та 10.1 і 10.4 ПДР. За умови виконання водієм автомобіля Ford Transit ОСОБА_7 вимог п. п. 10.1 та 10.4 ПДР, тобто при відмові від здійснення маневру вліво перед мотоциклом, що рухався зліва (без переконання в безпеці маневру від його початку і до закінчення), він (водій автомобіля Ford Transit ОСОБА_7 ) мав технічну можливість не створювати небезпеку для руху водію мотоцикла VIPER НОМЕР_3 ОСОБА_8 , і тим самим, мав технічну можливість уникнути ДТП. В розглянутій дорожній обстановці дії водія мотоцикла VIPER НОМЕР_3 ОСОБА_8 регламентувались вимогами п. 12.3 ПДР та ОСОБА_8 , при своєчасному застосуванні гальмування з моменту виявлення небезпеки (при виконанні вимог п. 12.3 ПДР), не мав технічної можливості зупинити керований ним мотоцикл VIPER НОМЕР_3 до траєкторії руху автомобіля Ford Transit (до місця зіткнення) і, тим самим, не мав можливості уникнути зіткнення з даним автомобілем. Експерт прийшов до висновку, що в розглянутій дорожній обстановці по запропонованим варіантам і розвитку дорожньої обстановки, невідповідні вимогам пунктів 10.1 та 10.4 ПДР дії водія а/м Ford Transit ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, що сталося (т.2 а.к.п. 91-96).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дав повну і належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, обґрунтовано послався на них у вироку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях обвинуваченого ознак та складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо не зазначення судом першої інстанції формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним є не обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року (справа № 682/956/17) зазначено про те, що диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР України, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність) є не будь-які з допущених особою порушень ПДР України, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та надав у мотивувальній частині вироку належну оцінку встановленим ним обставинам, з зазначенням які саме порушення Правил дорожнього руху мали місце під час даної ДТП та зазначено у вироку, які саме з цих порушень були причиною наслідків, які настали, в конкретному випадку спричинення потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
Вказівка у вироку на всі встановлені порушення Правил дорожнього руху, які були допущені обвинуваченим ОСОБА_7 в даній дорожньо-транспортній пригоді, лише деталізує, уточнює, конкретизує правопорушення, його суспільну небезпечність, передбаченого ст. 286 КК України злочину та не може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, судом першої інстанції було встановлено та зазначено в мотивувальній частині вироку, які саме порушення Правил дорожнього руху допустив обвинувачений ОСОБА_7 та порушення яких саме пунктів Правил дорожнього руху перебували у причинному зв`язку із наслідками що настали, тобто виникненням ДТП, внаслідок якого стало спричинення потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в тій частині, що суд першої інстанції не звернув належної уваги та не надав оцінки суперечностям та невідповідності висновку авто-технічної експертизи №17-96 від 16.01.2017, та не побачив відсутності з технічної точки зору причинного зв`язку дій водія мотоциклу ОСОБА_8 та водія ОСОБА_7 з настанням ДТП, а тому і відсутність в діях останнього складу злочину, оскільки, за ініціативи сторони захисту апеляційним судом була призначена судова інженерно-транспортна експертиза №145 від 14.06.2019 по обставинам ДТП, згідно якої 04.07.2016 водій автомобіля «Ford Transit connect», ОСОБА_7 , в даній дорожній обстановці, виконуючи належним чином вимоги п.п. 10.1 та 10.4(ч.2) ПДР України, мав можливість не створювати небезпеки для руху водію мотоцикла «VIPER ZS110», і тим самим мав можливість уникнути зіткнення з даним мотоциклом. Водій мотоцикла «VIPER ZS110» ОСОБА_8 , по заданих вихідних даних, не мав технічної можливості екстреним гальмуванням зупинити мотоцикл «VIPER ZS110» до місця зіткнення, і тим самим не мав технічну можливість запобігти ДТП.
Отже, в дорожній обстановці, яка склалась на момент пригоди та при обставинах, які викладені в ухвалі апеляційного суду від 04.06.2019, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходились невідповідності дій водія автомобіля «Ford Transit connect» ОСОБА_7 , вимогам п.п. 10.1 та 10.4(ч.2) Правил дорожнього руху України.
Також, із змісту апеляційних вимог захисника вбачається, що він, фактично, порушує питання про недотримання органом досудового розслідування під час розслідування кримінального провадження вимог КПК України, вказуючи, що докази, на яких ґрунтується обвинувальний вирок щодо ОСОБА_16 , є недопустимими, оскільки були отримані в період досудового розслідування у незаконний спосіб. Це, зокрема, стосується висновку експерта №613 від 16.01.2017, оскільки з досліджених місцевим судом доказів залишилось не зрозумілим яким чином в матеріалах даного провадження з`явилась історія хвороби потерпілого ОСОБА_10 .

На спростування доводів сторони захисту, апеляційним судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо усунення вказаних порушень.
Так, на підставі ухвали Кропивницького апеляційного суду від 06.02.2019 задоволено клопотання прокурора та надано старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області майору поліції ОСОБА_17 , тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у володінні Міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня №1 м. Олександрії», а саме: до картки стаціонарного хворого № 6866, яка зберігається в архіві Міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня №1 м. Олександрії», заведену на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язавши керівника вказаної установи надати старшому слідчому можливість вилучити зазначену медичну картку для подальшого призначення судово-медичної експертизи. (т.3 а.к.п.78-80)
Під час апеляційного розгляду повторно досліджено матеріали кримінального провадження та процесуальним прокурором у кримінальному провадженні відкрито матеріали щодо витребування та надання під час досудового розслідування медичної картки потерпілого ОСОБА_8 для призначення та проведення судово-медичної експертизи, тому 21.02.2019 ухвалою Кропивницького апеляційного суду з метою забезпечення об`єктивного розгляду справи, призначено повторну судово-медичну експертизу у кримінальному провадженні №0001691 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України. (т.3 а.к.п.101-103)

Відповідно до висновку експерта №19 від 04.04.2019, тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 у вигляді рани лоба відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді гематом повік обох очей, садна в ділянці правого підребер`я відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження у вигляді ротаційного підвивиху першого шийного хребця, перелом бокової маси першого шийного хребця справа (правого поперекового відростка) з лінією перелому, яка йде через канал хребтової артерії відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я. (т.3 а.к.п.110-114)

При цьому, висновки попередніх експертних досліджень, роз`яснені експертами в процесі апеляційного розгляду, в ході яких дано вичерпні відповіді на спірні питання.
Так, в апеляційній інстанції експерт ОСОБА_18 , що була доповідачем при проведені судово-медичної експертизи №19 від 04.04.2019, підтримала висновки експертизи та пояснила, що при проведенні даної експертизи вона керувалася Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи. За даними медичної документації, експерт дійшла висновку, що тілесне ушкодження у вигляді ротаційного підвивиху першого шийного хребця, перелом бокової маси першого шийного хребця справа (правого поперекового відростка) з лінією перелому, яка йде через канал хребтової артерії відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6 п.п.2.2.1а, в; 2.2.2 і не були небезпечними для життя під час їх спричинення. Вказала, що судово-медичний експерт при проведенні обстежень, досліджень та експертиз приймає до уваги об`єктивні дані, які дозволяють визначити наявність локалізації, термін виникнення, механізм спричинення, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, тощо. Зауважила, що робила висновок на підставі наданих вихідних матеріалів. Залучала до складання висновку іншого спеціаліста для консультації, а саме рентгенолога.
Під час апеляційного розгляду також був допитаний експерт ОСОБА_19 , що складав висновок експерта №613 від 16.01.2017, який підтвердив висновки експертизи та пояснив, що для складання висновку щодо тяжкості отриманих ушкоджень йому була надана медична документація потерпілого. При цьому кожне тілесне ушкодження було оцінено окремо. Відповідно до правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості отриманих тілесних ушкоджень перелом з підвивихом першого та другого шийних хребців відноситься до категорії тяжких тілесних ушкодження навіть без компресії спинного мозку. Відповідно до консультативного висновку лікарів-рентгенологів отримані ушкодження можуть відповідати зазначеному строку травми. Вказане ушкодження могло бути отримано в результаті впливу твердого тупого предмету. Експертизу проводив відповідно до норм діючого законодавства. Крім того, як пояснив експерт ОСОБА_19 , що є очевидною арифметичною помилкою поставлена дата початку проведення експертизи 21.11.2016, адже як в самій експертизі зазначено, що на підставі постанови слідчого Олександрійського СУ ГУ НП України від 20.12.2016 проведено судово-медичну експертизу гр. ОСОБА_10 так і в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи зазначена дата 20.12.2016 (т.2 а.к.п.83-84).
Отже, посилання захисника на те, що висновок експерта №613 від 16.01.2017 складений датою, котра передувала події призначення експертизи є не обґрунтованим.
При цьому, наведені в апеляційній скарзі недоліки цього висновку, а саме неправильна дата початку проведення експертизи, не є істотними, оскільки не вплинули на зміст досліджених експертом обставин та його висновки.
Водночас, у зв`язку з тим, що попередні висновки судово-медичних експертиз, які були призначені у даному кримінальному провадженні суперечили один одному, у зв`язку з прийняттям законного та обґрунтованого рішення,під час апеляційного розгляду, прокурором заявлено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої доручити експертам ДСУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України» для остаточного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_8 внаслідок ДТП.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09.10.2019 клопотання прокурора задоволено, призначено комісійну судово-медичну експертизу для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_10 внаслідок ДТП 04.07.2016.
Відповідно до проведеної комісійної судово-медичної експертизи №401/19 від 20.10.2021 у потерпілого ОСОБА_8 мали місце перелом бокової маси першого шийного хребця справа, рана м`яких тканин лоба, гематоми повік обох очей, садна тулубу та кінцівок, які утворилися від дії тупих предметів та при ударі об такі, що можливо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04.07.2016. Перелом першого шийного хребця справа, рана м`яких тканин лоба, гематоми повік обох очей, які могли виникнути одномоментно, відповідно до п.2.1.3.Е «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791, узгоджений з Верховним судом України, генеральною прокуратурою України, службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, в своїй сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Садна тулубу та кінцівок, які зазвичай, викликають розлад здоров`я на строк до 6 днів, за цією ознакою, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за № 255/791, узгоджений з Верховним судом України, генеральною прокуратурою України, службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, з підсумків комісійної судово-медичної експертизи №401/19 від 20.10.2021, вбачається, що у потерпілого ОСОБА_8 встановлено тяжкі тілесні ушкодження, отримані ним під час ДТП 04.07.2016 року.
Вказаний висновок проведений компетентними спеціалістами, в межах наданих законом повноважень, є повним та об`єктивним, з наданням чітких відповідей на поставлені запитання, з науковим обґрунтуванням, за своїм змістом узгоджуються з іншими доказами.
Колегія суддів вважає, що цей висновок експертизи є належним, допустимим та достовірним доказом підтвердження винуватості обвинуваченого, експертне дослідження було проведено в установленому законом порядку, ним було повністю усунуто розбіжності та суперечності висновків інших експертиз, і у колегії суддів відсутні сумніви щодо кваліфікації та компетентності експертів.
На переконання колегії суддів, висновок комісійної судово-медичної експертизи №401/19 від 20.10.2021 є повним та обґрунтованим, і в сукупності з іншими доказами в повній мірі доводить вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 наводить доводи про те, що при розгляді даної справи суд першої інстанції надав перевагу показам потерпілого ОСОБА_10 , не надавши належної оцінки його діям під час виникнення ДТП, зокрема тому факту, що саме з боку потерпілого мало місце порушення ПДР України, оскільки він рухався по ділянці дороги, де рух на мотоциклах заборонений, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки з пояснень потерпілого вбачається, що він рухався у зоні дії знаку «Рух мотоциклів заборонено», так як проживає у даній зоні, що і передбачено у п.3.6. Правил дорожнього руху України, згідно якого дія знака рух мотоциклів заборонено не поширюється на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні.

Разом з тим, дії чи бездіяльність потерпілого та обставини руху на тій чи іншій ділянці дороги не є предметом розгляду у цьому провадженні у відповідності до меж судового розгляду, визначених у ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини обвинуваченого є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.
Таким чином, надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, які узгоджуються між собою, та з показами потерпілого, які є логічними, послідовними, не викликають сумніву щодо їх достовірності й підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, й не убачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини обвинуваченого, зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону та аналізу і переоцінки доказів та встановлених фактичних обставин.
При цьому, постійну зміну обвинуваченим своїх показань та позиції захисту, апеляційний суд розцінює як усталену модель захисту та реалізацію права на захист від кримінального обвинувачення та намагання обвинуваченого ухилитись від кримінальної відповідальності, спотворивши фактичні обставини вчиненого злочину.

Усупереч твердженням у поданій апеляційній скарзі, колегія суддів, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, приходить до висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення проти безпеки руху.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Врахувавши ці конкретні обставини, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України без позбавленням права керувати транспортними засобами із застосуванням положень ст.75 КК України. Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Оцінюючи характер вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних і моральних страждань, спричинених потерпілому ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, йому спричинено фізичний біль, що призвело до розладу здоров`я, порушення нормального перебігу та якості життя, і завдало душевних та моральних страждань, враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_7 добровільно сплачено потерпілому ОСОБА_8 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (т. 2 а. к. п. 234), керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди на суму 40 000,00 грн., а з урахування сплаченої суми з обвинуваченого, стягненню підлягало 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином, з чим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 законним та обґрунтованим і підстав для його скасування та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінуємого кримінального правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 не вбачає.

При цьому, ч.2 ст.124 КПК України передбачено, що в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Проведення судових експертиз, досліджень у кримінальному провадженні державними спеціалізованими установами, судово-медичними та судово-психіатричними установами на замовлення підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, їх захисників, законного представника, потерпілого, його представника здійснюється за рахунок замовника.
У в`язку з тим, що під час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту було призначено судово-інженерну експертизу у даному кримінальному провадженні, тому слід стягнути із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.05.2018 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи №145 від 14.06.2019 в розмірі 1570,70 грн.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: