ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1381/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/1804/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2021 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Біленьке Запорізького району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою, окрім іншого, на 60 днів продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Не погодившись з таким рішенням суду обвинуваченим подано апеляційну скаргу, в якій останній просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В якості доводів апеляційної скарги зазначав про необґрунтованість пред`явленої йому підозри, відсутність доказів існування зазначених прокурором у клопотання ризиків. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Звертав увагу суду на те, що у разі обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, члени його сім`ї готові надати працівникам поліції цілодобовий доступ до домоволодіння, з метою контролю належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Окремою підставою для скасування оскаржуваної ухвали зазначав про її постановлення незаконним складом суду, що є істотним порушенням вимог законодавства, а також вказував на побиття його працівниками ІТТ №4, що негативно вплинуло на розуміння ним обставин судового засідання.

Прокурор на адресу апеляційного суду надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого за його відсутності. Просив апеляційні вимоги залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 не заперечували проти проведення апеляційного розгляду за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в провадження Бердянського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , в рамках якого останній обвинувачується у вчиненні передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор, окрім іншого, заявив клопотання про продовження строку тримання від вартою обвинуваченого ОСОБА_6 посилаючись на те, що заявлені раніше ризики у даному кримінальному провадженні не відпали і не зменшились.

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , виходив з того, що у справі продовжують існувати передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК ризики, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Погоджується з такими висновками і колегія апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, у тому числі тяжкого, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений, усвідомлюючи суворість ймовірного покарання, у разі визнання його винуватим, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за злочини, що ставляться йому в провину.
Судовий розгляд даного кримінального провадження триває, всі свідки судом ще не допитані, а відтак не зменшилась вірогідність того, що опинившись на волі, усвідомлюючи вагомість показів свідків перед судом, обвинувачений спробує впливати на останніх з метою дачі ними неправдивих або викривлених свідчень.
Також колегія суддів приймає до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 не має постійного місця роботи, що гарантувало б йому постійний дохід, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, у том числі за вчинення умисних корисливих злочинів, покарання за які відбував в місцях позбавлення волі, втім, не ставши на шлях виправлення, знову обвинувачується у ряді злочинів, що свідчить про сталу схильність ОСОБА_6 до протиправної поведінки, і є достатнім для тверджень про існування ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Так, взявши до уваги всі обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 перебувати на волі.

Отже взявши до уваги обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, їх характеру та тяжкості, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, міськрайонний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що прокурор належним чином мотивував своє клопотання та навів обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у статті 177 КПК, а отже доводи апелянта з цього приводу є неспроможними.
Посилання обвинуваченого на те, що прокурор не надав будь-яких доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, колегія суддів вважає неприйнятними. Адже питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено судом на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Що стосується заперечень обвинуваченого про те, що сама по собі тяжкість інкримінованих йому злочинів не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою, то колегія суддів зауважує, що підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 стала не лише тяжкість злочинів, в яких він обвинувачується, а сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта з приводу незаконності складу суду, яким було постановлено ухвалу про продовження йому строку тримання під вартою, оскільки положеннями ч.4 ст. 80 КПК передбачено, що заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду, тоді як судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта. Тобто, стадія відводів вже пройшла, а доказів на підтвердження того, що підстави для відводу, стали відомі після початку судового розгляду, захисником не надано.

Не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому і наявність у нього родичів, які готові надати свою згоду на цілодобовий безперешкодний доступ працівників поліції до домоволодіння, оскільки відсутності інші достатні та вагомі підстави для прийняття такого рішення.
Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали і інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни йому запобіжного заходу за наслідками апеляційного розгляду.

Слід зазначити, що оскаржувана ухвала вже була предметом апеляційного розгляду та залишена без змін, а на момент даного апеляційного розгляду строк дії оскаржуваної ухвали сплинув, та обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою на підставі ухвали Бердянського міськрайонного суду від 13 серпня 2021 року.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2021 року щодо нього залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 22.09.2021 Справа № 310/1804/21