Справа № 202/6018/21
Провадження № 1-кс/202/5178/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

16 листопада 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про відмову в задоволенні скарги, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2021 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про відмову в задоволенні скарги, відповідно до якої просив скасувати постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 06.09.2021 року у кримінальному провадженні № 0000770 та зобов`язати заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 повторно розглянути дві скарги в порядку ст. 308 КПК України щодо недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування та надання вказівок прокурору про закриття кримінального провадження № 0000770.
Вимоги скарги обґрунтовані тим, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000770, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КПК України. 23.09.2021 року стороною захисту засобами поштового зв`язку було отримано постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 06 вересня 2021 року про відмову в задоволенні скарги в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків, відповідно до якої заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000770 від 02.06.2017 року за ч. 4 ст. 358 КК України та дві скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 в порядку ст. 308 КПК України щодо надання вказівок прокурору про закриття кримінального провадження №0000770 від 02.06.2017 року, відмовив у задоволенні скарг, мотивуючи тим, що у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про завершення досудового розслідування та здійснено відкриття матеріалів у порядку ст. 290 КПК України, а також з підстав неможливості вчинення процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні, та відповідно, клопотання про закриття кримінального провадження може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні. Скаржник з оскаржуваною постановою про відмову в задоволенні скарги в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків не погоджується, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні не виключає можливість прийняття прокурором рішення про закриття кримінального провадження.
У поданій скарзі скаржник звертає увагу слідчого судді на те, що відмовляючи у поданих скаргах в порядку ст. 308 КПК України, прокурор стверджує, що наразі станом на 06.09.2021 року завершене досудове розслідування, у зв`язку з чим не може прийматися процесуальні рішення, проте приймає процесуальне рішення у формі постанови про відмову у задоволенні клопотання від 06.09.2021 року, що фактично є прийнятим процесуальним рішенням, при цьому останнім не було надано оцінку ухвалі слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська по справі № 201/9427/18 (провадження № 1-кс/201/5652/2018) від 05.09.2018 року, якою зобов`язано прокурора прокуратури Дніпропетровської області у кримінальному провадженні № 0000770 у 5-денний строк здійснити одну з дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України.
Також у поданій скарзі адвокат ОСОБА_3 звернув увагу на наявність постановленої в рамках кримінального провадження № 0000770 ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа № 202/4877/20, провадження № 1-кс/202/5829/2020) від 07.12.2020 року, якою встановлено що підозрюваний ОСОБА_4 на момент відкриття матеріалів кримінального провадження для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України знаходився в розшуку і його місцезнаходження було невідомо для правоохоронних органів, про що прокурору було достовірно відомо, тому перехід до виконання вимог статті 290 КПК України відносно особи, оголошеної у розшук, є неприпустимим. Також підозрюваного не повідомлено про можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, що підтверджується ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2020 року ( справа № 202/4421/20, провадження № 1-кс/202/5354/2020), відповідно до якої встановлено, що прокурором не надано доказів того, що підозрюваний ОСОБА_4 та/або його захисники повідомлені про можливість ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та про те, що з боку останніх здійснюється зволікання з ознайомленням з матеріалами кримінального провадження.
На думку скаржника, зазначені вище факти та обставини залишились проігнорованими під час розгляду скарг в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0000770, що зумовило адвоката ОСОБА_3 звернутись до слідчого судді в інтересах ОСОБА_4 з відповідною скаргою на постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про відмову в задоволенні скарги.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01 жовтня 2021 року, головуючим суддею у розгляді вказаної скарги визначено слідчого суддю ОСОБА_1 , ухвалою якої від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження за скаргою, призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні та зобов`язано начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області надати слідчому судді матеріали кримінального провадження № 0000770 для дослідження в судовому засіданні з метою належного розгляду поданої скарги.
Розгляд скарги призначався на 05 жовтня 2021 року, однак учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином.

В подальшому, у період з 08 жовтня 2021 року по 12 листопада 2021 року розгляд скарги не здійснювався у зв`язку із перебуванням слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 на лікарняному.

Після виходу слідчого судді з лікарняного, розгляд скарги на постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про відмову в задоволенні скаргибуло призначено на 16 листопада 2021 року.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 вимоги поданої скарги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, обґрунтувавши доводами, що наведені у скарзі.
Особа, бездіяльність якої оскаржується, до суду не прибула, натомість 06 жовтня 2021 року прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , яка є процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні, було направлено на адресу суду матеріали кримінального провадження № 0000770, до яких додано листа за вихідним номером 09/1-1055-18_, відповідно до якого прокурор просила проводити розгляд скарги без її участі та звернула увагу на те, що у кримінальному провадженні № 0000770 повідомлено про завершення досудового розслідування та здійснено відкриття матеріалів в порядку ст. 290 КПК України, у зв`язку із чим є неможливим вчинення процесуальних чи слідчих дій, або прийняття процесуальних рішень. У задоволенні поданої скарги просила відмовити, оскільки у вказаному кримінальному провадженні на теперішній час виконано вимоги ст. 290 КПК України, підстав для закриття провадження, звільнення особи від кримінальної відповідальності, зняття підозри чи вчинення інших процесуальних дій немає.
Заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Слідчим суддею в ході розгляду скарги встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000770, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КПК України, досудове розслідування в якому здійснюється відносно ОСОБА_4 .
Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою.

23 вересня 2021 року стороною захисту засобами поштового зв`язку було отримано постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 06 вересня 2021 року про відмову в задоволенні скарги в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків, відповідно до якої заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000770 від 02.06.2017 року за ч. 4 ст. 358 КК України та скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 в порядку ст. 308 КПК України щодо надання вказівок прокурору про закриття кримінального провадження № 0000770 від 02.06.2017 року, відмовив у задоволенні скарг в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків.
Оскаржувана постанова вмотивована тим, що у кримінальному провадженні № 0000770 повідомлено про завершення досудового розслідування та здійснено відкриття матеріалів у порядку ст. 290 КПК України, у зв`язку із чим вчинення процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні є неможливим, та відповідно, клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.
В той же час, із доводами заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 наведеними в оскаржуваній постанові від 06 вересня 2021 року про відмову в задоволенні скарги в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків не можливо погодитись, оскільки як було зазначено Дніпровським апеляційним судом 09 березня 2021 року в постановленій ухвалі за наслідками розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000770 від 02.06.2017 року, висновки про те, що у вказаному кримінальному провадженні завершено досудове розслідування, не відповідають положенням п.5 ч. 1 ст. 3 КПК України, оскільки досудове розслідування як стадія кримінального провадження відповідно до п. 5 ч.1 ст.3 КПК України закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Крім того, вирішуючи питання з приводу заявлених у скарзі вимог, слід взяти до уваги ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року, постановлену в рамках кримінального провадження № 0000770, якою встановлено, що оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000770 триває, із клопотанням про закриття кримінального провадження сторона захисту має право звернення саме до прокурора.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема стаття 36 КПК України, передбачає, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в частині першій статті 303 КПК України. Зокрема, предметом такого оскарження є бездіяльність прокурора у формі нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України у редакції Закону № 2213-VIII від 16.11.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо забезпечення дотримання прав учасників кримінального провадження та інших осіб правоохоронними органами під час здійснення досудового розслідування» на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

Згідно з ч.1 ст.308 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування.

Вимогами ч. 2 ст. 308 КПК України визначено, що прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.

Відповідно до ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Таким чином, випадок, коли прокурор вищого рішення відмовляє у задоволенні скарги у порядку ст. 308 КПК, з огляду на можливість оскарження такого рішення до слідчого судді у порядку ч. 1 ст. 303 того ж Кодексу є випадком для якого прийняття постанови у порядку ст. 110 Кодексу, є прямо передбаченим цим Кодексом.

Коли прокурор вищого рішення задовольняє скарги у порядку ст. 308 КПК, він надає відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень.

Тобто, КПК України містить у собі визначений порядок, як має діяти прокурор вищого рівня при розгляді скарг, у порядку ст. 308 КПК.

Таким чином, вимогами статті 308 КПК України імперативно встановлено триденний строк для розгляду скарги, за результатом якого прокурором вищого рівня може бути прийнято одне із таких рішень: 1) про задоволення скарги та надання відповідному слідчому, прокурору обов`язкових для виконання вказівок щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. У цьому випадку прокурор вищого рівня у відповідному рішенні повинен: а) зазначити, які процесуальні дії або які процесуальні рішення має вчинити слідчий чи прокурор; б) встановити конкретні строки, в межах яких слідчий чи прокурор зобов`язаний вчинити ці дії або прийняти відповідне рішення; 2) про відмову в задоволенні скарги, якщо прокурором вищого рівня буде встановлено, що розумні строки не було порушено.

З урахуванням того, що порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к), що вказує на дійсність спору між цими сторонами, який підлягає урегулюванню, адже в даному випадку встановлено факт бездіяльності, оскільки суб`єкт оскарження будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, правом на надання письмових заперечень до суду, з зазначенням належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався, що вказує на те, що, у цій справі, заявнику у користуванні засобами захисту чиняться перешкоди бездіяльністю органів влади держави, що є неприпустимим.

Офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі положень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

У Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини), а недосконалість інституту судового контролю не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади (абзац шостий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

Стаття 124 Конституції України ключовим при визначенні судової юрисдикції визначає наявність «спору». Таке поняття неодноразово було предметом дослідження й аналізу Європейського суду з прав людини, який, зокрема, дійшов таких висновків.

Термін «спір» (французькою мовою «contestation») необхідно надавати основного, а не формального значення (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium (Ле Комт, Ван Левен і Де Мейер проти Бельгії), § 45). Важливо також не звертати уваги на форму та мовні засоби, що використовуються, а спиратися на реалії події відповідно до обставин кожної справи (Gorou v. Greece (no. 2) [GC] (Гору проти Греції №2) [ВП], § 29; і Boulois v. Luxembourg (Boulois проти Люксембургу) [ВП], § 92).

«Спір» повинен бути справжнього і серйозного характеру (Sporrong and Lцnnroth v. Sweden (Спорронґ і Льоннрот проти Швеції), § 81). Спір може стосуватися не лише існування права, а також сфери застосування чи порядку, у якому воно має бути використано (Benthem v. The Netherlands (Бентем проти Нідерландів), § 32). Він також може стосуватися фактичних обставин справи.

У світлі того, що на рівні конкретних кримінальних процедур захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку держави, її правоохоронних органів реалізується через механізми контролю за рішенням прокурора вищого рівня, прийнятого згідно ст. 308 КПК, з боку слідчого судді.

Адже, у п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Класс та інші проти Німеччини» (06.09.1978 року) Суд наголосив, що із принципу верховенста права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада.

Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Суд вважає, що у сфері, яка надає, в окремих справах, такі великі можливості для зловживань, котрі можуть призводити до шкідливих наслідків для демократичного суспільства загалом, у принципі функцію наглядового контролю доцільно доручати судді (п. 56 абз. 2 рішення). Ця ж теза приведена і у рішенні у справі «Волохи проти України». У справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства» і «Алтай проти Туреччини» Суд зазначив, що згідно з принципом Верховенства права судовий контроль за діяльністю влади є одним з основоположних принципів демократичного суспільства.

При розгляді звернення по суті, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що в силу положень чинного кримінального процесуального законодавства України, а саме, відповідно до ст.ст. 303, 308 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що скарга про недотримання розумних строків є безпідставною, прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у задоволенні такої скарги, яка може бути оскаржена слідчому судді.

А, згідно ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, тобто, у тому числі, зокрема, у порядку ст. 308 вказаного Кодексу.

Із врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги ухвали суду апеляційної інстанції, постановлені в рамках вказаного кримінального провадження, слідчий суддя не може погодитись із мотивуванням відмови керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 в оскаржуваній постанові від 06 вересня 2021 року про відмову в задоволенні скарги в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків та посиланням на завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000770 та неможливість в такому випадку прийняття процесуального рішення, оскільки відкриття матеріалів в порядку ст.290 КПК України не є завершальною стадією досудового розслідування, яке у відповідності до п. 5 ч.1 ст.3 КПК України має закінчуватись закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Слід також зазначити, що приймаючи оскаржувану постанову від 06 вересня 2021 року про відмову в задоволенні скарги в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків, заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 не було надано оцінку ухвалі слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська по справі № 201/9427/18 (провадження № 1-кс/201/5652/2018) від 05.09.2018 року, якою зобов`язано прокурора прокуратури Дніпропетровської області у кримінальному провадженні № 0000770 у 5-денний строк здійснити одну з дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України та ухвалі слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа № 202/4877/20, провадження № 1-кс/202/5829/2020) від 07.12.2020 року, якою встановлено що підозрюваний ОСОБА_4 на момент відкриття матеріалів кримінального провадженій для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України знаходився в розшуку і його місцезнаходження було невідомо для правоохоронних органів та підозрюваного не повідомлено про можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, що підтверджується ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2020 року (справа № 202/4421/20, провадження № 1-кс/202/5354/2020), відповідно до якої встановлено, що прокурором не надано доказів того, що підозрюваний ОСОБА_4 та/або його захисники повідомлені про можливість ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та про те, що з боку останніх здійснюється зволікання з ознайомленням з матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, оскаржувана постанова від 06 вересня 2021 року про відмову в задоволенні скарги в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків винесена безпідставно та невмотивовано, оскільки, як встановлено, жодної аргументованої підстави для відмови у задоволенні заявлених вимог в даній постанові не наведено.
Згідно ж п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України саме до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а тому аналізуючи питання того, чи були у наслідок порушення порядку порушенні права та свободи власника майна, уважаю за необхідне загострити увагу на такому.

У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися правил та процедур, щодо умов процедури розгляду скарги у порядку ст. 308 КПК України.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що постанова заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 06.09.2021 року про відмову в задоволенні скарги в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0000770 підлягає скасуванню, а скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000770 підлягають повторному розгляду в порядку ст. 308 КПК України.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про зобов`язання вчинити певну дію.
У ч. 1 ст. 309 КПК України зазначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала у відповідності до ч. 3 ст. 309 КПК України не може бути оскаржена.

Керуючись ст.ст. 220, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про відмову в задоволенні скарги задовольнити.

Постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 06.09.2021 року про відмову в задоволенні скарги в порядку ст. 308 КПК України на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0000770 скасувати.
Зобов`язати заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 повторно розглянути скарги в порядку ст. 308 КПК України щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000770, відповідно до вимог ст. 308 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1