Справа № 152/1175/21
УХВАЛА
іменем України

28 вересня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1175/21

Провадження №1-кс/152/176/21

Слідчий суддя

Шаргородського районного

суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду клопотання дізнавача СД відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів,

встановив:

27.09.2021 року дізнавач СД ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Шаргородського районного суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю, з можливістю ознайомлення з документами та зняття їх копій, зокрема, до кримінального провадження №0000137 від 21.09.2021 року, що знаходиться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання мотивує тим, що нею розглядаються матеріали кримінального провадження №0000093 від 25.09.2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, в ході розгляду яких встановлено, що 25.09.2021 року до ВП №2 надійшов рапорт старшого слідчого СВ ОСОБА_5 про те, що в ході розслідування кримінального провадження №0000137 від 21.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, було встановлено, що 20.09.2021 року приблизно о 22 годині ОСОБА_6 , житель с. Пеньківка, перебуваючи на залізничній станції «Ярошенка», шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки Айфон 7, що належить ОСОБА_7 .
За даним фактом розпочато досудове розслідування у формі дізнання, інформацію про яке внесено до ЄРДР за №0000093 від 25.09.2021 року з правовою кваліфікацією: ч.1 ст.185 КК України, а тому, з метою здійснення досудового розслідування та встановлення обставин вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, виникла потреба в отриманні тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження №0000137 від 21.09.2021, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю ознайомитись з ними та зняти копії.

Дізнавач ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 для розгляду клопотання не прибула, подала заяву про його розгляд у її відсутності, просить клопотання задовольнити (а.п.10).

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду клопотання не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином (а.п.9), про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до вимог ч.4 ст.163 КПК України, слідчий суддя розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи. Неприбуття за судовим викликом особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, без поважних причин, або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання.

Таким чином, слідчий суддя не вбачає перешкод для розгляду клопотання у відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч.5 ст.27 КПК України, під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів…
Частиною 4 ст.107 КПК України встановлено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Оскільки в судовий розгляд слідчим суддею клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів не прибули учасники судового провадження, а слідчий суддя не вбачає перешкод для розгляду клопотання та вважає можливим судове провадження здійснювати судом за відсутності останніх, то, відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження за клопотанням дізнавача, прийшов до наступного висновку.

Дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого (ч.1 ст.40-1 КПК України)

Дізнавач уповноважений , в тому числі, звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій (п.4 ч.2 ст.40-1 КПК України).

Пунктом 19 ч.1 ст.3 КПК України встановлено, що стороною кримінального провадження з боку обвинувачення, є, в тому числі, дізнавач.

Частинами 3, 4, 5 ст.132 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно із ч.1 ст.159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до ч.1 ст.160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу.

Пунктом 6 ч.2 ст.160 КПК України встановлено, що у клопотанні зазначаються: можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

До охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать: 1) інформація, що знаходиться у володінні засобу масової інформації або журналіста і надана їм за умови нерозголошення авторства або джерела інформації; 2) відомості, які можуть становити лікарську таємницю; 3) відомості, які можуть становити таємницю вчинення нотаріальних дій; 4) конфіденційна інформація, в тому числі така, що містить комерційну таємницю; 5) відомості, які можуть становити банківську таємницю; 6) особисте листування особи та інші записи особистого характеру; 7) інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо; 8) персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних; 9) державна таємниця; 10) таємниця фінансового моніторингу; 11) відомості, що становлять професійну таємницю відповідно до Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» (ч.1 ст.162 КПК України).

Частиною 5 ст.163 КПК України встановлено, що слідчий суддя постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами та документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Відповідно до ч.6 ст.163 КПК України, слідчий суддя постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених ч.5 ст.163 КПК України, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про інформацію», документ матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; захист інформації сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно зі статтею 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Статтею 20 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Частинами 1-3 ст.21 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 9 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» до службової інформації може належати інформація зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

В ч.1 ст.1 ЗУ «Про державну таємницю» встановлено, що державна таємниця (далі також секретна інформація) вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

У п.4 ст.8 ЗУ «Про державну таємницю» встановлено, що до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація, зокрема, у сфері державної безпеки та охорони правопорядку: про результати перевірок, здійснюваних згідно з законом прокурором у порядку відповідного нагляду за додержанням законів, та про зміст матеріалів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування та судочинства з питань, зазначених у цій статті сфер.

Як передбачено ч.1 ст.222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим... Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом (ч.ч.1, 2 ст. 222 КПК України).

Проаналізувавши наведене вище законодавство, слідчий суддя встановив, що інформація, про тимчасовий доступ до якої просить дізнавач ОСОБА_3 , містить інформацію досудового розслідування, тому є службовою інформацією, яка віднесена до конфіденційної, тобто інформації з обмеженим доступом.

Так, з витягу з кримінального провадження №0000093 вбачається, що 25.09.2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов рапорт старшого слідчого ОСОБА_5 про те, що в ході розслідування кримінального провадження №0000137 від 21.9.2021 року, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, було встановлено, що 20.09.2021 року приблизно о 22 годині ОСОБА_6 , житель с. Пеньківка, перебуваючи на залізничній станції Ярошенка, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки Айфон 7, що належить ОСОБА_7 ; кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.185 КК України; особа, яка повідомлена про підозру, відсутня; орган досудового розслідування підрозділ дізнання відділенні поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області; дізнавачі ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.п.3).

З рапорту ст. слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 на ім`я начальника ВП №2 вбачається, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №00137 від 21.09.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, було встановлено, що 20.09.2021 року приблизно о 22 годині ОСОБА_6 , житель с. Пеньківка, перебуваючи на залізничній станції Ярошенка, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки Айфон 7, що належить ОСОБА_7 . Таким чином, в діях останнього вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (а.п.4).

Таким чином, судом встановлено, що документи, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме кримінальне провадження №0000137 від 21.09.2021 року, містить інформацію досудового розслідування, може становити службову таємницю, яка є інформацією з обмеженим доступом, про що не зазначено дізнавачем у клопотанні.

В прохальній частині клопотання, дізнавач ОСОБА_3 просить надати доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю, проте, належним чином не мотивує необхідність доступу до матеріалів кримінального провадження №0000137 від 21.09.2021 року, зокрема, які саме матеріали вказаного кримінального провадження, досудове розслідування у якому здійснюється ІНФОРМАЦІЯ_4 , можуть мати доказове значення та яке саме доказове значення при здійснення досудового розслідування іншим органом ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перешкоди у дізнавача у самостійному проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000093.

Отже, ініціатором клопотання, в порушення ч.6 ст.163 КПК України, не обмотивовано, а з матеріалів кримінального провадження не встановлено, що без звернення із вказаним клопотанням не може бути виконане завдання, для виконання якого дізнавач звертається до слідчого судді, а також не доведено можливість використання як доказів відомостей, що містяться в документах, до яких просить надати тимчасовий доступ дізнавач ОСОБА_3 .

До того ж, слідчий суддя констатує факт, що в порушення вимог ч.6 ст.160 та ч.6 ст.163 КПК України, дізнавачем не обґрунтовано неможливість іншими способами довести обставини кримінального провадження №0000093, які передбачається довести за допомогою будь-яких документів з матеріалів кримінального провадження №0000137.

Отже, клопотання дізнавача ОСОБА_3 взагалі не вмотивоване, відсутнє викладення обставин та підстав для надання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження №000137 від 21.09.2021 року, яке перебуває у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, кримінальним процесуальним законодавством встановлено окремий порядок доступу до відомостей досудового розслідування, відмінний від порядку надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, що співвідносяться між собою як загальні і спеціальні норми, а тому, у випадку конкуренції вищевказаних норм застосуванню підлягає спеціальна норма права.

Враховуючи наведене, а також те, що дізнавач просить надати тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження №000137, відомості про які можуть бути розголошені лише з письмового дозволу слідчого або прокурора, а такого дозволу слідчому судді не надано, а також враховуючи положення ст.162 КПК України, відповідно до якої таємниця досудового розслідування відноситься до охоронюваної законом таємниці, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.159-164, 166, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні клопотання дізнавача СД відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Шаргородського районного суду
Вінницької області ОСОБА_1