Справа № 161/684/20 Провадження №11-кп/802/453/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001164 від 15.10.2019 року за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2020 року

В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Милуші Луцького району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, працюючого ТзОВ "Вест - електра" слюсарем, раніше судимого: вироком Збаражського районного суду Тернопільської області від 29.06.2012 за ч.3 ст.28 ч.2 ст.194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років; ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15.05.2013 вирок Збаражського районного суду Тернопільської області від 29.06.2012 змінено, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; звільнений 19.06.2014 згідно ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.06.2014, на підставі ст.7 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014,
засуджено:
- за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн.
Вироком вирішено долю речового доказу та арештованого майна.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 15.10.2019 о 09 годині 20 хвилин, перебуваючи в селі Забороль Луцького району, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 , у напрямку смт. Торчин Луцького району Волинської області автодорогою Н-22 сполученням «Устилуг Луцьк Рівне», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі швидкістю 80 км/год, передбачаючи можливість настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність, перевищив дозволену у населеному пункті швидкість руху, при виявленні на проїзній частині автомобіля марки «AUDI-100» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухаючись у попутному напрямку, зупинився перед пішохідним переходом, щоб пропустити пішоходів, ОСОБА_7 не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_9 , після чого автомобіль під керуванням ОСОБА_7 виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем марки «Mazda CX-7», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у напрямку до м. Луцька.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 ОСОБА_11 отримав легкі та середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21 доби.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.2.3(б), п.12.3, п.12.4 Правил дорожнього руху.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.
Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор оскаржує рішення суду у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через м`якість. В апеляційній скарзі та доповненні до неї вважає, судом не було взято до уваги, що обвинувачений раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, своїми необережними діями, завдав потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим призначено покарання, яке за своїм розміром не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Просить вирок місцевого суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (в редакції Закону України №586 - VI від 24.09.2008) покарання у виді штрафу в розмірі 5 100 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями в повному обсязі, обвинуваченого, який заперечив апеляційну скаргу, апеляційний суд доходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація є правильною.
При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Згідно вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВС "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" у кожному випадку призначення покарання за ч.1 та ч.2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Даних вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд при призначенні обвинуваченому основного покарання та вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, котрий раніше притягувався до кримінальної відповідальності, визнав винуватість у вчиненому, має постійне місце проживання, одружений, на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків. Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив.

З врахуванням наведеного, місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, у виді штрафу, без застосування додаткового покарання, передбаченого даною нормою закону, - позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки позбавлення цього права поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище та позбавить обвинуваченого єдиного джерела доходу.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може вважає його таким, що суперечить вимогам ст.65 КК України.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про можливість не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в достатній мірі не мотивував свого рішення, хоча й врахував позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні останньому суворого покарання.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України відноситься до злочинів проти безпеки руху, у яких питання покарання стосується інтересів не лише потерпілих, а усіх учасників дорожнього руху, а тому, думка потерпілого в даному випадку не є вирішальною.
Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, не врахувано обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразились в порушенні трьох пунктів Правил дорожнього руху завдав потерпілому ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (закритий перелом ключиці).
Мотивуючи своє рішення, суд зазначив про необхідність не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України - позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки це є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, а позбавлення цього права поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище.
Однак, такі посилання суду першої інстанції апеляційний суд вважає нічим не підтвердженими, оскільки в судовому засіданні встановлено, ОСОБА_7 офіційно працевлаштований.
З врахуванням цих обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд безпідставно призначив ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді штрафу та дійшов до висновку про можливість не призначати засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому є явно несправедливим внаслідок м`якості. Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.
Відповідно до ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким злочином, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, має на утриманні двоє малолітніх дітей, обставини вчинення кримінального правопорушення, що ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразились в порушенні трьох пунктів Правил дорожнього руху завдав потерпілому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (закритий перелом ключиці), пом`якшуючі покарання обставини, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, який в суді першої інстанції не наполягав на суворій мірі покарання, претензій до обвинуваченого не має, оскільки збитки потерпілому повністю ним відшкодовані.
Між тим, апеляційний суд враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, враховуючи особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, апеляційний суд вважає за необхідне призначити останньому покарання, в межах санкції ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону України №586 - VI від 24.09.2008) у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.
На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд
У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2020 в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону України №586 - VI від 24.09.2008).
Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону України №586 - VI від 24.09.2008) покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: