ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/4197/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/3248/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.128 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без участі потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли телефонограми про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 07 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка, Близнюківського району, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

постановлено звільнити від покарання, передбаченого ст.128 КК України на підставі ст.74 КК України у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення йому покарання, передбаченого санкцією цієї статті, як особі, яка досягла пенсійного віку.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2012 року близько 08:30 години, перебуваючи біля «Центрального» ринку по вул. Радянській в місті Лозова Харківської області, ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , діючи з необережністю, а саме зі злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча за обставинами справи повинен був і міг їх передбачити, з метою спричинення фізичного болю, схопив за руки потерпілу, яка стояла напроти нього і висловлювала своє невдоволення з приводу паркування ОСОБА_7 свого автомобіля марки «Волга», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на території «Центрального» ринку по вул. Радянській в місті Лозова, Харківської області, під час якого, ОСОБА_7 ледь не збив її з ніг. Після чого, ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_9 , яка в результаті даного поштовху, позадкувала назад, спотикнувшись об свою ручну поклажу, яка перебувала на землі, впала на асфальт, на ліву сторону свого тіла. В результаті поштовху ОСОБА_7 , який призвів до падіння ОСОБА_9 , остання отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому гілки лівої сідничної і лобкової кісток, які утворені з урахуванням надання тілу прискорення, та являються середнього ступеня тяжкості тілесними ушкодженнями по критерію тривалості розладу здоров`я, так як для консолідації перелому необхідний строк понад 21 день.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення за ст.128 КК України та самої події кримінального правопорушення.

В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що 10 07 2012 потерпіла впала в результаті власних необережних дій, втративши рівновагу, унаслідок чого він не повинен нести кримінальну відповідальність за наслідки падіння, якими б вони не були. Крім того, викладені висновки суду спростовуються медичними даними з її амбулаторної картки, рентгенографії місць переломів та висновки проведених у справі трьох судово-медичних експертиз, що свідчать на користь того, що встановлені у ОСОБА_9 переломи гілки лівої сідничної і лобкової кісток мали місце не 10 07 2012 і відбулися за інших обставин, а не затих, що мали місце в конфлікті з ним, оскільки при безпосередньому рентгенологічному обстеженні ОСОБА_9 , що були зроблені безпосередньо після подій 10 07 2012 на центральному ринку в м. Лозова, у неї взагалі не були виявлені дані переломи, а були виявлені лише при обстеженні 08 08 2012, тобто через 29 днів. Вказане, на думку апелянта, підтверджено, поряд з його свідченнями і свідченнями двох очевидців події ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказували, що ОСОБА_9 впала на правий бік, тоді як локалізація тілесних ушкоджень у неї знаходиться зліва, що також підтверджується висновками СМЕ №603-ЛЗ/12, відповідно яких отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при цих обставинах, тобто падінні на правий бік, малоймовірно, а також її огляд у травматолога, 12 07 2012, під час якого у неї були встановлені садна в області лівого передпліччя та пахової області зліва. Вказане, на думку апелянта, також повністю виключає отримання потерпілою травм при встановлених обставинах за його участі 10 07 2012 і дає підстави стверджувати, що вони отримані нею в інший час. Крім того, в п.3 висновку зазначено, що потерпіла могла отримати ці переломи і при довільному падінні без попереднього надання тілу прискорення, що поряд з наявними у неї захворюваннями кісткової системи свідчить про можливе отримання нею патологічних переломів і також підтверджується висновками лікаря рентгенолога, і не виключає можливість отримання потерпілою вказаних травм на побутовому рівні. Крім того, висновком комісійної експертизи підтверджено, що забої потерпілою лівого ліктьового суглобу об`єктивними даними не підтверджені і при проведенні експертизи не приймалися, що, на думку апелянта, підтверджує відсутність можливості падіння ОСОБА_9 10 07 2012 на лівий бік. Експертна комісія не могла підтвердити чи спростувати наявність зв`язку між виявленими у ОСОБА_9 переломів з подією, яка мала місце 10 07 2012. А тому, вважає, що отримані потерпілою перелом гілки сідничної і лобкової кісток, були отримані не 10 07 2012 в районі ринку м. Лозова, а в інший час і за інших обставин, ніж ті, що мали місце тоді. На думку обвинуваченого, всі докази в їх сукупності доводять його невинуватість. Доповнивши свою апеляційну скаргу, він просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення та самої події,дослідивши всі залучені до справи докази.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції цілком обґрунтованим.

Потерпіла та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, надавши телефонограми з проханням розгляду справи за їх відсутності.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч.3 ст.62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При цьому слід врахувати, що згідно зі ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вказано в ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, при постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Всі докази, які були здобуто по справі, були отримані у встановленому законом порядку, а тому є належними та допустимими і у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, поза розумним сумнівом. У зв`язку з чим, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для задоволення вимоги обвинуваченого щодо дослідження всіх залучених до справи доказів. Положення ч.3 ст.404 КПК України визначають умови за яких суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та може дослідити докази, яких стороною захисту наведено не було.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи в суді першої інстанції , обвинувачений винним себе не визнав та пояснив у судовому засіданні, щонаміру спричиняти тілесні ушкодження потерпілій у нього не було. Вказав, що 10 07 2012 року він приїхав на ринок, на проїзній частині дороги стояла незнайома йому раніше жінка з сумками. В подальшому йому стало відомо, що це ОСОБА_9 . Він проїхав між ОСОБА_9 та автомобілем, який там стояв. Коли вийшов з машини, то почув в свій бік нецензурну лайку і побачив жінку, яка йшла до нього. Ця жінка продовжувала його ображати за те, що він заїхав ні з тієї сторони, не з тієї вулиці. Він відповів їй тим же. Жінка поставила сумки і напала на нього, вдарила по руці, йому стало боляче, тому що рука була у нього раніше поламана. Він взяв її за руки, а коли жінка почала виривати їх, то він її відпустив і несильно відштовхнув від себе. Жінка втратила рівновагу, потім перечепилась через свої сумки, які стояли позаду неї, і впала на правий бік. Він сів в автомобіль і поїхав. Десь через місяць прийшов дільничний і спитав, чи був він на ринку і чи був такий інцидент. Він дав пояснення, розповів, як все було. Потім його викликав слідчий. Після цього він зі своєї дружиною був на ринку, а ОСОБА_13 також там була, ходила за ним, дізнавалася номер автомобіля. Як зазначив обвинувачений, слідчий ввів його в оману, тому він підписав протоколи допиту, хоча знімки про те, що був перелом у ОСОБА_9 , йому не надав. Під час ознайомлення з матеріалами справи медичних документів також не було надано. Вважає, що ОСОБА_9 отримала травми зі своєї вини, в результаті своїх же дій, а його вини немає в спричиненні їй тілесних ушкоджень. Заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття справи.

Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність в діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, а призначаючи покарання за його вчинення, дотримався вимог ст.65 КК України та застосував ч.1ст.74 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від покарання, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання.

Так, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо його невинуватості та спричинення травм у потерпілої внаслідок її необережних дій, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними нею в судовому засіданні, яка пояснила, що вона стояла на оптовому ринку м. Лозова з пакетом та сумкою майже під деревом. Під`їхав з боку вул. Володарського автомобіль, вона зробила водію зауваження, що він ще трохи і наїхав би їй на ногу. У відповідь на зауваження той почав висловлюватися нецензурною лайкою. Потім він хотів її вдарити, але вона відхилилася і він схопив її за руки та відштовхнув від себе. Вона почала відступати і, перечепившись через свої сумки, впала на землю на ліву сторону. Вся ліва рука була зідрана і кровила. Після чого вона попросила викликати міліцію, а водій швидко сів в автомобіль і поїхав, в автомобілі був ще чоловік. Вона піднялась і пішла в міліцію, написала заяву, подзвонила доньці і сказала, що не може йти, взяла таксі і поїхала до лікарні, де обробили рану на лікті і дали направлення до травматології. Наступного дня поїхала на прийом до травматолога, їй дали направлення на рентген, знімки робили в Лозівській ЦРЛ. Потім сказали, що у неї перелом частини тазостегнового суглоба. Ходити не могла, було дуже боляче, місяць була на лікуванні, всі знімки, які були у неї, забрав слідчий;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , даними ним в судовому засіданні, який пояснив, що в цей день він був на ринку, де побачив ОСОБА_14 і вирішив у нього зайняти грошей. Кіян був від нього на відстані не більше 70 метрів. Він бачив, що ОСОБА_15 вийшов з машини, до нього підійшла жінка, вони, начебто, по-дружньому розмовляли. Потім жінка поступилась назад, перекинулась через свої сумки і впала. Сумки стояли як раз за нею. Потім ОСОБА_15 сів в машину і поїхав. Йому здалося, що вона впала на праву сторону. Які рухи робив ОСОБА_15 руками він не бачив, тому що жінка була до нього повернута спиною. Після цього він зустрів ОСОБА_14 , і той йому повідомив, що у нього проблема. Розповів, що був інцидент, тоді він і запропонував, щоб його викликали в міліцію в якості свідка, тому що він ОСОБА_14 бачив на ринку. Пізніше, 10 11 2015 року, у нього був конфлікт з ОСОБА_13 . Він вийшов покурити на вулицю, де стояла ОСОБА_13 зі своїм свідком. Коли вона побачила його, почала висловлюватися нецензурною лайкою в його бік, замахнулась своєю сумкою, хотіла його вдарити. Йому здається, що це було із-за його показань у суді. Линник стояв поряд, десь 3-4 метра, бачив він конфлікт чи ні, сказати не може. За межами суду він повідомив ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_13 погрожувала йому в суді;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , даними нею в судовому засіданні, яка пояснила, що сиділа на задньому сидінні автомобіля на правій стороні, все бачила через заднє вікно. Вони приїхали на ринок, проїхали близько від жінки з сумками, яка перекладала щось з однієї сумку в іншу. Жінка стояла на дорозі. Чоловік вийшов з машини, потім вона почула крики, коли повернулась, то побачила, що ця жінка підняла руки напроти обличчя чоловіка, почала кричати, чоловік взяв її за руки, а потім різко відпустив, він захищався від неї. Жінка спотикнулась об свої сумки і впала. На досудовому слідстві слідчій прочитав їй протокол, вона з ним погодилася, хоча йому нічого не розповідала. Вважає, що потерпіла могла б упасти навіть якби її чоловік не вчиняв ніяких дій. Також повідомила, що ОСОБА_12 розповідав їй про сварку з ОСОБА_13 , яка погрожувала йому в приміщенні суду;

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 525-ЛЗ/12 від 17 08 2012 року, згідно якого у гр. ОСОБА_9 , 1940 року народження, по наданій медичній документації, мали місце: перелом гілки лівої сідничної и лобкової кісток, які в теперішній час консолідовані и які утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі внаслідок падіння з висоти власного зросту з урахуванням надання тілу прискорення. За ступенем тяжкості вищевказані переломи - це середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для консолідації перелому необхідний термін понад 21 день (відповідно до пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17 01 1995г);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події з фото таблицею до нього із застосуванням відеозапису від 11 09 2012 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , під час якого вона добровільно показала на місцевості де відбувались події 10 07 2012 року всі обставини та пояснила, що 10 07 2012 року вона приблизно о 08:00 годині йшла по вул. Радянській в м. Лозова Харківської області в районі овочевих рядів на «Центральному» ринку і несла в руках полімерний пакет і сумку. Коли вона зупинилася, щоб перекласти сумки, в цей момент до неї під`їхав автомобіль «Волга». Вона просила його не ставити автомобіль, а дати їй час перекласти речі, але він не реагував. Вона підійшла до нього висловити своє незадоволення тим, що він майже на неї наїхав автомобілем, на що водій відповів, що нічого страшного. Потім під час конфлікту, коли вона жестикулювала руками, він схопив її за руки та штовхнув, внаслідок чого вона зробила шаги назад і, спотикнувшись о свої сумки, впала. Впала вона на землю, вдарилася лівою рукою та лівим стегном, внаслідок чого відчула різку біль. Далі, вона з трудом піднялася, а чоловік, який штовхнув її, сів в автомобіль і уїхав;
- протоколом відтворення обстановки та обставин події з фото таблицею до нього із застосуванням відеозапису від 19 09 2012 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , під час якого він добровільно показав на місцевості де відбувались події 10 07 2012 року. Обвинувачений пояснив, що у липні 2012 року він разом зі своєю жінкою на автомобілі приїхав на «Центральний» ринок. Він вирішив поставити свій автомобіль марки «Волга» по вул. Радянській, тому заїжджав з боку вул. Володарського. Коли поставив автомобіль, то побачив поряд з машиною жінку, яку він акуратно об`їхав. Після цього він вийшов з машини, в цей момент ця жінка почала висловлюватися в його бік нецензурною лайкою, висловлювати своє незадоволення з приводу того, що він ледве її не збив. Під час розмови вона підняла руки і пішла на нього, він виставив свою ліву руку, щоб захиститися від неї, а потів відштовхнув її від себе, але не сильно. Внаслідок чого вона зробила шаг назад, перечепилася через свої сумки і впала на землю на праву руку. Далі він сів в машину і уїхав. Його дружина з машини не виходила;

- висновком експерта № 603-ЛЗ/12 від 21.09.2012 року, згідно якого у гр. ОСОБА_9 , 1940 року народження, по наданій медичній документації, мали місце: перелом гілки лівої сідничної і лобкової кісток, які в теперішній час консолідовані і які утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі внаслідок падіння з висоти власного зросту з урахуванням надання тілу прискорення, можливо у строк та при обставинах вказаних в постанові; виключено само заподіяння тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_9 ; малоймовірне утворення тілесних ушкоджень у потерпілої при обставинах, на які вказує ОСОБА_17 в ході проведення відтворення обстановки та обставин події від 19 09 2012 р. Показання ОСОБА_9 , надані нею в ході проведення відтворення обстановки та обставин події в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині характеру, локалізації та механізму утворення у останньої тілесних ушкоджень. За ступенем тяжкості вищевказані переломи - це середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для консолідації перелому необхідний термін понад 21 день (відповідно до пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17 01 1995г);

- висновком комплексної судово-медичної експертизи (експертиза за матеріалами справи) № 52-КЄ/2013 від 25 04 2013 року, згідно висновків якої за даними медичної документації у гр. ОСОБА_9 , мали місце травматичні переломи лівих лобкової та сідничної кісток, які утворилися від дії тупого твердого предмета (предметів), найбільш вірогідно - при падінні на ліву сідницю. Давність утворення цих ушкоджень може відповідати строку, вказаному в постанові про призначення судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості переломи лобкової та сідничної кісток - це середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я (згідно п.п.2.2.1а,б,в, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17 01 1995г). Свідчення ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не містять відомостей про механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 . ОСОБА_9 після одержання вказаних переломів тазових кісток могла самостійно пересуватись, оскільки внаслідок одержаних переломів у неї не було ані зміщення кісткових фрагментів, ані порушення цілості тазового кільця;

- висновком комплексної судово-медичної експертизи (експертиза за матеріалами справи) № 240-КЕ/2014 від 24 12 2014 року, в якому зазначено, що згідно з записами лікарняних спостережень від 10 07 та 12 07 2012 р., що наявні в наданій медичній карті амбулаторного хворого, гр. ОСОБА_9 при зверненні за медичною допомогою, були встановлені діагнози: «Забій лівого кульшового суглобу? Садно (садна?) лівого передпліччя»; «Забій лівого ліктьового суглобу. Садно (садна?) лівого кульшового суглобу. Перелом?». При консультативному дослідженні первинних рентгенограм лівого кульшового суглобу на ім`я ОСОБА_9 (№ 3742 від 10 07 2012г. та № 3898 від 18 07 2012р.) достовірних рентгенологічних ознак в підтвердження наявності переломів кісток тазу не встановлено. При цьому, комісія експертів зазначає, що на вказаних рентгенограмах як гілки лівих лобкової і сідничної кісток, так і лобковий симфіз візуалізуються не в достатньому обсязі. При консультативному дослідженні контрольної рентгенограми лівого кульшового суглобу № 5924 від 07 08 2012р. (враховуючи також і результати контрольної рентгенографії кісток тазу за 2014 рік) встановлено наявність переломів лівих лобкової і сідничної кісток з частковим пошкодженням верхньої частини лобкового симфізу. Рентгенологічні зміни в зоні пошкоджень кісток тазу, що наявні на рентгенограмі від 07 08 2012 року (наявність лізису кісткової тканини в зоні переломів), в цілому, не протирічить строкам отримання травми, вказаним в медичній документації та матеріалах справи, а саме 10 07 2012р. Таким чином, можливо в результаті подій, що мали місце 10 07 2012р.. у гр. ОСОБА_9 встановлено наявність закритої травми таза у вигляді переломів лівих лобкової і сідничної кісток з частковим пошкодженням лобкового симфізу та наявністю саден в ділянці лівого кульшового суглобу та на лівому передпліччі. Садно (садна) на лівому передпліччі утворилося (утворитися) від дії за механізмом тертя чи тертя-ковзання тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні властивості поверхні котрого, що травмувала, не відобразилися. Виходячи з характеру та локалізації вищезазначеної закритої травми таза слід зазначити, що найбільш характерним механізмом формування пошкоджень в такому об`ємі є непряме прикладання сили в ділянку таза зліва - збоку чи ззаду - збоку, що можливо при падінні на площині (поверхні) та ударом ділянкою лівого кульшового суглобу об тупий твердий предмет. В показах гр. ОСОБА_7 , викладених в протоколах відтворення обстановки і обставин події за його участю від 19 09 2012р. та в протоколі допиту в якості обвинувачуваного від 08 10 2012р. наявні відомості щодо падіння гр. ОСОБА_9 на площині (дорожньому покритті). Таким чином, з урахуванням зазначеного механізму утворення тілесних ушкоджень, що мали місце у постраждалої, спричинення їх за вказаних умов можливе, однак, у вказаних протоколах відсутні відомості щодо деталізації падіння - долілиць (лицем до землі), на правий чи лівий бік, навзнак (горілиць), тощо. Покази, викладені в протоколі відтворення обстановки і обставин події за участю гр. ОСОБА_9 від 11 09 2012р., також як і в протоколі додаткового допиту в якості потерпілої від 27 06 2013р., в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо умов утворення встановлених у постраждалої тілесних ушкоджень. Тобто, комплекс зазначених тілесних ушкоджень міг утворитися внаслідок падіння на лівий бік. При цьому комісія вважає за необхідним відмітити, що наявні тілесні ушкодження не є інформативними дня вирішення питання, чи мало місце мимовільне падіння чи падіння було обумовлено попередньо наданим тілу постраждалої прискоренням, як на це вказано в зазначених протоколах. В наданій на експертизу медичній карті амбулаторного хворого відсутні дані щодо отримання гр. ОСОБА_9 травми таза до подій від 10 07 2012р. Слід також зазначити, що рентгенографічні зміни при переломах кісток скелету не є інформативними для встановлення конкретної дати утворення ушкоджень, однак, при цьому, в наданих матеріалах справи відсутні відомості щодо інших ймовірних термінів, обставин і умов утворення у постраждалої тілесних ушкоджень, окрім як події від 10.07.2012р. з встановленим колом осіб;

- протоколом одночасного допиту осіб від 26 08 2014 року за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_16 , під час якого потерпіла пояснила, що свідок ОСОБА_16 їй незнайома, в машині вона її не бачила. Водночас, свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона бачила, як потерпіла йшла на її чоловіка з підняти руками, а чоловік розвернув її та відштовхнув, після чого потерпіла спіткнулася через свої сумки та впала;

- висновком експерта № 275/17 від 01 11 2017 року, в якому зазначено, що відповідно до медичних даних (довідка без номеру, яка вклеєна в амбулаторну карту) гр. ОСОБА_9 10 липня 2012 року зверталася за медичною допомогою до Комунального закладу охорони здоров`я «Лозівська ЦРЛ», була оглянута лікарем, яким встановлено діагноз: «Ушиб левого тазобедренного сустава? Ссадины левого предплечья». Слід відмітити, що у вказаній довідці скарги пацієнтки та об`єктивний статус не відображені (відсутні). 12 07 12 року жінка була оглянута травматологом, яким на підставі скарг («...боль в левом тазобедренном суставе, затруднение в ходьбе, боль... (нерозбірливо)) та об`єктивних даних (ссадин, в области левого предплечья...») було встановлено діагноз: «Ушиб левого локтевого сустава. Ссадины. Ушиб левого тазобедренного сустава. Перелом?». В подальшому, а саме 07 08 12 року травматологом, з врахуванням рентгенологічних даних, було встановлено діагноз: «3/консолидирующие переломы седалищной и лонной костей слева». При проведенні даної експертизи та вивченні членами комісії рентгенограм лівого кульшового суглобу на ім`я ОСОБА_9 № 3742 від 10 07 2012р. (два знімки) кістково-травматичних змін не виявлено; проте мають місце рентгенологічні ознаки деформуючого артрозу лівого кульшового суглобу, які не відноситься до травматичних ушкоджень. Слід звернути увагу, що вищевказані рентгенограми (від 10 07 12р.) низької якості та частково пошкоджені; кістки тазу - гілки лівої лобкової та сідничної кісток, а також симфіз візуалізуються не в достатньому обсязі. На рентгенограмі № 5924 від 07 08 12р., яка виконана майже через місяць після вказаної події, в динаміці, окрім вищезазначених дегенеративно-дистрофічних змін кульшового суглобу встановлено наявність консолідуючого перелому верхньої гілки лобкової кістки без зміщення. Враховуючи рентгенологічні та спеціальні медичні дані (щодо термінів консолідації переломів кісток тазу) можна лише припустити, що в даному випадку, від моменту виникнення перелому до проведення контрольного рентгенологічного обстеження, яке виконане 07 08 12р. (рентген знімок № 5924), пройшло не менше ніж 3-4 тижні. Малоінформативність представленої медичної документації, відсутність оглядового знімку кісток таза та прицільної рентгенографії лобкової кістки і області симфіза (для діагностики не виконувалися) не дають змоги експертній комісії встановити більш точні строки утворення цього ушкодження (перелому лобкової (лонної) кістки), а отже підтвердити або спростувати наявність зв`язку з вказаною подією, яка мала місце 10 липня 2012р. Враховуючи анатомічну локалізацію ушкодження (перелом верхньої гілки лобкової кістки) та його характер, комісія вважає, що найбільш ймовірним в даному випадку механізмом його виникнення є непряма травма. Не виключається можливість утворення цього ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту та ударом лівою боковою поверхнею (ділянкою лівого кульшового суглобу) о тупий твердий предмет або площину. Виникнення вказаного перелому лівої лобкової кістки за обставин, на які вказують свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_12 і обвинувачений ОСОБА_7 (тобто при падінні на правий бік) малоймовірно. Таким чином, комісія вважає, що «Висновок експерта» №603/Л3/12 від 20-21 09 2012 року в частині де зазначено: «...маловероятно образование телесных повреждений у потерпевшей при обстоятельствах на которое указывает ОСОБА_19 в ходе проведения воспроизведения обстановки и обстоятельств события от 19 09 2012г. (...упала на землю, на правую руку...) є обґрунтованим. Слід звернути увагу, що за даними спеціальної медичної літератури, до групи ризику виникнення переломів лобкової кістки відносяться люди похилого віку. У таких пацієнтів спостерігається дефіцит кальцію та інших мікроелементів в організмі, тому кістки стають дуже крихкими і навіть незначна травма (удар або падіння) може призвести до виникнення перелому лобкової кістки. Окрім того, за наявності несприятливого фону, травмування може виникнути при різкому скороченні м`язів, що оточують кістку. У гр. ОСОБА_9 (згідно медичних даних) мало місце хронічне захворювання дегенеративно-дистрофічного характеру з ураженням кульшових суглобів. Ця патологія зазвичай призводить до порушення статичної опорної функції тазового поясу тим більше у його анатомічно найменш міцній ділянці (передньому напівкільці тазу) і може бути одним із факторів, що сприяють утворенню в даній області віддалених або патологічних переломів. Садна лівого передпліччя, які були зафіксовані у гр. ОСОБА_9 лікарями (при первинному зверненні за меддопомогою 10 07 12р., та огляді травматолога 12 07 12р.) могли утворитися внаслідок дії тупого(-их) твердого(-их) предмета (-ів) за механізмом тертя ковзання. В даному випадку відсутність в представлених матеріалах (медичній документації) морфологічної характеристики саден не дає змоги експертній комісії встановити конкретні строки їх утворення та більш детально охарактеризувати травмуючий предмет. Слід зауважити, що встановлений травматологом діагноз: «Ушиб левого локтевого сустава», об`єктивними даними не підтверджений тому до уваги не приймається. В ході проведення даної експертизи в представлених матеріалах (амбулаторна карта) даних за наявність саден в лівій паховій ділянці не встановлено.

Вказані докази є належними та допустимими, логічними та послідовними, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі, в яких він зазначає, що потерпіла отримала травми, впавши на правий бік, не узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами та спростовуються показами самої потерпілої, яка давала їх послідовно та стабільно і які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту. Ставити їх під сумнів, у колегії суддів підстави відсутні, враховуючи, що будь-яких об`єктивних доказів на спростування цих показань потерпілої, апеляційна скарга обвинуваченого не містить. Твердження обвинуваченого, що ці його свідчення підтверджуються свідченнями двох очевидців події ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказували, що ОСОБА_9 впала на правий бік, не ґрунтуються на матеріалах справи. Виходячи зі змісту пояснень, наданих цими свідками вбачається, що свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що ОСОБА_15 був від нього на відстані не більше 70 метрів. Він бачив, що ОСОБА_15 вийшов з машини, до нього підійшла жінка, вони, начебто, по-дружньому розмовляли. Потім жінка поступилась назад, перекинулась через свої сумки і впала. Сумки стояли як раз за нею. Потім ОСОБА_15 сів в машину і поїхав. Йому здалося, що вона впала на праву сторону. Які рухи робив ОСОБА_15 руками він не бачив, тому що жінка була до нього повернута спиною. А тому, стверджувати, що цей свідок бачив та може впевнено стверджувати, що потерпіла впала саме на праву сторону, не можна. Так само, як і спиратись в підтвердження цих доводів на показання свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що сиділа на задньому сидінні автомобіля на правій стороні, все бачила через заднє вікно. Вони приїхали на ринок, проїхали близько від жінки з сумками, яка перекладала щось з однієї сумку в іншу. Жінка стояла на дорозі. Чоловік вийшов з машини, потім вона почула крики, коли повернулась, то побачила, що ця жінка підняла руки напроти обличчя чоловіка, почала кричати, чоловік взяв її за руки, а потім різко відпустив, він захищався від неї. Жінка спотикнулась об свої сумки і впала. Вказані показання також спростовують свідчення обвинуваченого, що потерпіла впала саме на правий бік.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновком СМЕ №603-ЛЗ/12 встановлено, що отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при цих обставинах, тобто падінні на правий бік, малоймовірно,не відповідають відомостям, які містяться в цьому висновку експертизи, оскільки в ньому зазначено, що виключено само заподіяння тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_9 , а також малоймовірне утворення тілесних ушкоджень у потерпілої при обставинах, на які вказує ОСОБА_17 в ході проведення відтворення обстановки та обставин події від 19 09 2012 р. Показання ОСОБА_9 , надані нею в ході проведення відтворення обстановки та обставин події в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині характеру, локалізації та механізму утворення у останньої тілесних ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги стосовно неможливості потерпілою отримання переломів кісток від події яка мала місце 10 07 2012 року, оскільки вказані переломи були виявлені лише через 29 днів, є необґрунтованими та спростовуються актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 525-ЛЗ/12 від 17.08.2012 року, де зазначено про наявність у потерпілої перелому гілки лівої сідничної и лобкової кісток, які в теперішній час консолідовані и які утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі внаслідок падіння з висоти власного зросту з урахуванням надання тілу прискорення. Крім того, підтверджені висновками експерта №275/17, де зазначено, що враховуючи дані рентгенологічного дослідження від 10.07.2012 року та 07.08.2012 року з найбільшою вірогідністю мав місце прихований перелом верхньої гілки лобкової кістки, який міг бути не виявлений при первинному рентгенологічному дослідженні.

А тому, стверджувати, що судом не було надано належної оцінки висновкам експерти не можна і такі твердження обвинуваченого є суто суб`єктивними, без належного підтвердження будь-якими фактичними даними. Всі вказані апелянтом доводи були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції. При цьому, всі докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про його винуватість, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення та, в силу ст. 84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих апеляційних доводів, які б свідчили про протилежне та про істотне порушення вимог КПК України, обвинуваченою не вказано.

У даному випадку колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виправлення, як мета покарання це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченим законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, має позитивну характеристику за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра. Крім того, було враховано вік обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання, яка зазначена в обвинувальному акті - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Також судом було враховано відомості із досудової доповіді уповноваженої особи Лозівського МРВ філії ДУ «Орган пробації» в Харківській області, відповідно до якої, вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній, а тому, орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства (в тому числі окремих осіб).

Санкція ст. 128 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років. Проте, згідно з ч.3 ст.56 КК України громадські роботи не призначаються особам, які досягли пенсійного віку, а виправні роботи, як визначено ч.2 ст.57 КК України, не застосовуються до осіб, що досягли пенсійного віку. Крім того, згідно з ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку .

Враховуючи, що судом було встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення виповнилося повних 63 роки, тобто він відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою пенсійного віку, суд дійшов висновку, що йому узв`язку з цим не може бути призначене покарання, передбачене санкцією ст. 128 КК України, внаслідок чого, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обвинувального вироку та звільнення його від покарання, передбаченого ст. 128 КК України на підставі ч. 1 ст. 74 КК України в зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання, врахувавши при цьому роз`яснення, надані в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 10 2003 року № 7, відповідно яких, суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.При цьому слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.88 КК України, особи засуджені вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання, визнаються такими, що не мають судимості

Також судом було частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення в сумі 7000 грн., оскільки неправомірними діями обвинуваченого, потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження та моральну шкоду, яка виразилася в її моральних стражданнях, погіршенні її психічного та фізичного здоров`я та в істотній зміні її нормальних життєвих зв`язків.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Під час апеляційного розгляду колегія суддів обговорювала з учасниками процесу питання звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, однак, обвинувачений, узгодивши цю позицію зі своїм захисником, категорично про це заперечив, зазначивши, що він бажає доведення своєї невинуватості у скоєному інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Щодо звільнення обвинуваченого від призначеного покарання за строками давності, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 74 КК України, покарання обвинуваченому фактично призначено не було .

З урахуванням викладеного, підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 07 2018 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , яким останнього було звільнено від покарання, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання, передбаченого санкцією ст. 128 КК України, так як винна особа досягла пенсійного віку, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4