Провадження № 11-кп/824/219/2021 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України відносно ОСОБА_6 , до 09 лютого 2020 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєні злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, офіційно ніде не працює, законних джерел доходу не має, також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочинів, у яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки, обставини вчинення кримінального правопорушення, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року та обрати інший більш м`який запобіжний захід ОСОБА_6 , який не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції допущені неповнота судового розгляду, висновки, викладені в ухвалі, невідповідні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог КПК України, необґрунтовано не взято до уваги доводи сторони захисту, пояснення та заперечення. Не доведено наявність ризиків та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутні належні та допустимі докази, не оцінено в сукупності всі обставини.
Захисник звертає увагу на те, що прокурор повинен довести суду наявність ризиків, що з`явилися нові ризики, а процес доведення повинен складатися з надання відповідних, беззаперечних доказів, повідомлення суду реальних фактів, відповідної аргументації, що у своїй сукупності дозволило б зробити висновок, який обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу. Однак, стороною обвинувачення не надано суду жодного належного та допустимого доказу. Суд зобов`язаний оцінити докази, надані прокурором, при цьому позиція та висновки мають узгоджуватися з позицією та практикою ЄСПЛ, яка є важливим аспектом захисту прав людини та не може використовуватися не на користь особи.
Також, захисник зазначає, що ОСОБА_6 має місце проживання в м. Києві, має родину, батьків, відсутні повідомлення про підозру у іншому кримінальному провадженні, раніше не судимий, не має наміру переховуватися від суду, вчиняти інші дії, визначені як ризики.
В свою чергу, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою. Обрати інший більш м`який запобіжний захід ОСОБА_6 , який не пов`язаний з триманням під вартою.
Доводи апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 є аналогічними змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Так, на неодноразові виклики в судове засідання захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до апеляційного суд не з`являлись, надсилали клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав.
Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 повідомив суду, що захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більше не здійснюють захист його прав та інтересів у даному кримінальному провадженні, натомість на даний час захисником обвинуваченого ОСОБА_6 є адвокат ОСОБА_9 .
Відповідно до довідки від 09.11.2021 перед початком судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 узгодивши позицію із захисником ОСОБА_9 просив провести апеляційний розгляд без їх участі. Клопотань про розгляд апеляційний скарг за участю сторін до суду не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.4221 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається зі змісту апеляційних скарг захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисниками порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали, а саме застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була постановлена 12.12.2019 року, строк тримання обвинуваченого під вартою був визначений до 09.02.2020 року. Із 09.02.2020 року обвинувачений утримується під вартою на підставі дії іншої ухвали, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 09.02.2020 року фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.
Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст.177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст.177, ч.1 ст.194, ч.1 ст.196, ч.3 ст 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу, суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисників в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст.407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.
Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.
Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4