Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1512/21
Провадження № 1-кп/279/383/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №000642 від 28.10.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білошиці, Коростенського району, Житомирської області, громадянина України, не працюючого, із середньою- спеціальною освітою, інвалід 3 групи, на утриманні має малолітню дитину, раніше судимий: 23.06.2017 року Луцьким міським судом Волинської області за ст.ст.187 ч.4, 263 ч.1, 70 ч.1, 72 КК України до 8 р. 6 міс. позбавлення волі з конфіскацією майна; 27.04.2021 року Коростенським

міськрайонним судом Житомирської області за ч.1 ст.286 КК України до 4 (чотирьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 на початку травня місяця 2014 року перебуваючи біля приміщення кафе-бару під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно придбав, а саме безоплатно отримав від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 два предмети схожі на корпус гранати Ф1, РГД5 та два предмети схожі на підривачі типу УЗРГМ. Після чого ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що без передбаченого законом дозволу, вибухові пристрої зберігати та переносити заборонено, про незаконно придбані ним вищезазначені вибухові пристрої, органам влади не повідомив та добровільно органам влади не видав. При цьому ОСОБА_4 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, переніс зазначені вище, придбані ним вибухові пристрої, до господарської будівлі яка розташована біля будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований ОСОБА_4 , де всупереч чинному законодавству України, зокрема ст.41 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, при цьому, право такої власності набувається в порядку, визначеному законом; ст. 1 Закону України «Про правовий режим військового майна у Збройних Силах України», якою визначено, що до військового майна належить, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, а також боєприпаси; п. 2 розділу 1 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї у ЗС України, затвердженої постановою Кабінету міністрів України №1225 від 04 серпня 2000 року, якою визначено, що боєприпасами являються патрони до стрілецької зброї, сигнальні та освітлювальні засоби, вибухові пакети та інші вибухові речовини, ручні гранати і запали до них, реактивні протитанкові гранати; додатку №1 п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року №2471-XII, яким встановлено, що до майна, яке не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України належить: зброя, боєприпаси (крім мисливської пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2 і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, придбуваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси; п.2 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року, про те, що до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, вихолощена мисливська нарізна і гладко ствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя (арбалети, мисливські ножі тощо) та інше; п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумових чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року, яким визначено, що здійснюючи дозвільну систему, органи внутрішніх справ відповідно до законодавства України видають громадянам дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, вихолощеної, пневматичної зброї, пристроїв та п.21 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію», відповідно до якого поліція здійснює контроль за дотриманням фізичними та юридичними особами спеціальних правил та порядку зберігання і використання зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів, інших предметів матеріалів та речовин, на які поширюється дозвільна система органів внутрішніх справ, незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав зазначені вище вибухові пристрої до 30.10.2020 року.

30.10.2020 року під час проведення огляду місця події, у приміщенні господарської будівлі, яка розташована напроти будинку АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено предмет схожий на корпус гранати Ф1, предмет схожий на корпус гранати РГД-5 та два предмети зовні схожі на підривачі типу УЗРГМ, які відповідно до висновку експерта від 09.12.2020 №13/1-91 являються: корпусом оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, корпусом наступальної осколкової гранати РГД-5 та двома підривачами - уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2). При конструктивному поєднанні будь-якого з наданих на дослідження підривачів УЗРГМ (УЗРГМ-2) з наданими на дослідження корпусами гранат Ф-1 та РГД-5, вони являють собою оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 та наступальну осколкову гранату РГД-5, які належать до вибухових пристроїв промислового виготовлення - до бойових припасів, виготовлених промисловим способом та придатні до вибуху.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному поводженні із вибуховими пристроями, а саме: придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, розкаявся у скоєному, вказав, що 03-04 травня 2014 року у кафе-барі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » святкував весілля свого сина, ввечері після святкового салюту знайомий ОСОБА_6 повідомив йому, що в нього в автомобілі є також "салют". Підійшовши до машини він побачив два предмети схожі на корпус гранати Ф1, РГД5 та два предмети схожі на підривачі типу УЗРГМ. Після чого забрав їх у ОСОБА_6 , переніс зазначенівище, отримані ним вибухові пристрої (дві гранати та підривачі), до господарської будівлі, яка розташована біля будинку АДРЕСА_1 , неподалік місця проживання своїх батьків. Пізніше 30.10.2020 року повідомив про ці предмети працівникам поліції, оскільки дізнався (зі слів сина), що батько має намір господарювати в господарській будівлі (сіновал), де були сховані вибухові пристрої. Клопотав про застосування до нього ст.69 КК України, обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну сила та зарахувати строк попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції ЗУ №838-VIII від 26.11.2015 року з моменту оголошення вироку до вступу вироку у законну силу.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена. Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ч.1 ст.263 КК України: незаконне поводження із вибуховими пристроями, а саме: придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що підтверджено стороною обвинувачення, він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину.
Обставиною, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.67 КК України є рецидив злочинів.
Як особа ОСОБА_4 , на спеціалізовних обліках не перебуває, має інвалідність, зі слів має утриманців - двох малолітніх дітей, не працює, раніше неодноразово судимий.
Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_4 злочин передбачений ч.1 ст.263 КК України є тяжким злочином.
Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, що свідчить про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого, його небажання виправитись, нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих в ньому норм та правил, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 не можливо без ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі. Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та являлись передумовою для застосування ст.69, 69-1 КК України судом не встановлено. На переконання суду, саме покарання в межах санкції ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст.50 КК України мети покарання, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових правопорушень. Підстави для зарахування строку попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції ЗУ №838-VIII від 26.11.2015 року відсутні, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався. Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений. При вирішенні питання про долю речових доказів, суд враховує наступне. Згідно з положеннями ст. 96-1 КК України (в редакції Закону України № 1019-УІІІ від 18.02.2016), спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі. Санкцією ч.1 ст. 263 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави. Отже, враховуючи, що предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, є бойові припаси (вибухові пристрої), наявна необхідність застосування спеціальної конфіскації щодо корпусу оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, корпусу наступальної осколкової гранати РГД-5 та двома підривачами - уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2), що являють собою оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 та наступальну осколкову гранату РГД-5. Фрагменти об`єктів отриманих в результаті проведення вибухо-технічної експертизи упаковані до спецпакету №256331, що зберігаються в камері схову Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити. Відповідно ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Доля речових доказів вирішується відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, згідно ч.2 ст.124 КПК України. Запобіжний захід обвинуваченому в даному кримінальному провадженні не обирався. Підстав для задоволення заявлених в судових дебатах клопотань про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили, не має. Обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою в рамках іншого кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Строк відбуття покарання відраховувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової вибухо-технічної експертизи від 09.12.2020 №13/1-91 в розмірі 2283 гривні 30 копійок.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази:

- фрагменти об`єктів отриманих в результаті проведення вибухо-технічної експертизи упаковані до спецпакету №256331, що зберігаються в камері схову Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити;

- поліетиленові згортки з газетою, в кількості 4 штук, які упаковані до паперового конверту та зберігаються в камері схову Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити;

- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 , від 28.10.2020 року та схематичний план - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На підставі статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України застосувати спеціальну конфіскацію майна, яке було предметом злочину, та конфіскувати у власність держави корпус гранати «Ф1», корпус гранати «РГД-5», два підривані типу «УРЗГМ» застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати їх у власність держави.

Арешт накладений на корпус гранати «Ф1», корпус гранати «РГД-5»; два підривані типу «УРЗГМ» та поліетиленові згортки з газетою, в кількості 4 штук - скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя ОСОБА_1
копія згідно з оригіналом