Справа № 133/2130/21
Ухвала
Іменем України
31.08.2021р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши під час підготовчого судового засідання, у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження № 133/2130/21, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 13 лютого 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Димерка Броварського району Київської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, до якого долучено підписану угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним від 07 липня 2021 року,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області згідно ухвали Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 15.07.2021р. надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, до якого долучено підписану угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним від 07.07.2021р., який відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021р. переданий на розгляд судді ОСОБА_8 , який своєю ухвалою від 27.07.2021р. призначив його до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_5 , та обвинувачений ОСОБА_10 просили угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним від 07.07.2021р. затвердити.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, суд приходить до наступних висновків.

Частина третя статті 469 КПК України передбачає, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015р. «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», зазначено, що за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а саме у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), кваліфікуючою ознакою якого є повторність.

Визначаючи дану кваліфікацію, орган досудового розслідування виходив із тієї обставини, що ОСОБА_7 раніше вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.185 КК України, та обвинувальний акт відносно нього 26.02.2021р. був направлений до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області для розгляду.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 14.09.2020р. в справі № 591/4366/18, викладено висновок, за яким єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторність» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторність», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів в одному кримінальному провадженні. Отже, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Інкримінування ОСОБА_7 ознаки повторності у цьому конкретному випадку є зайвим, оскільки судом встановлено, що інше кримінальне провадження щодо останнього, яке направлено органом досудового розслідування з обвинувальним актом до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, не розглянуто по суті й обвинувального вироку не постановлено, а тому підстав для інкримінування особі цієї кваліфікуючої ознаки немає.

Підтвердженням цьому є те, що на час постановлення цієї ухвали в іншому кримінальному провадженні був відсутній обвинувальний вирок суду, яким ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

За вказаних обставин, відсутні правові підстави для затвердження угоди про примирення від 07.07.2021р., укладеної у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000045 від 13.02.2021р., між потерпілою ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 , а тому у її затвердженні необхідно відмовити.

Оскільки угода про примирення в даному випадку була укладена після закінчення досудового розслідування, відтак всі необхідні слідчі процесуальні дії органом досудового розслідування були проведені, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено складанням обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, тому необхідності повернення матеріалів кримінального провадження для продовження досудового розслідування в даному випадку немає.

Виходячи з цього, розгляд кримінального провадження необхідно продовжити у загальному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як зазначено у п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»: «право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави».

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані КПК України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Статтею 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Можливість оскарження ухвали суду, якою відмовлено у затвердженні угоди про примирення, положеннями ст.ст.314, 468-476, 392 КПК України, не передбачена.

За таких обставин, дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

Одночасно із цим, особа не позбавлена можливості викласти свої заперечення проти цієї ухвали в апеляційній скарзі на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 369-372, 376, 392, 395, 468-476 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про примирення від 07 липня 2021 року, укладеної у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 13 лютого 2021 року, між потерпілою ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 - відмовити.

Розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 13 лютого 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, продовжити у загальному порядку.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя