Справа № 756/4561/21
Номер провадження № 1-кп/756/1015/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 25.02.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000749, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, неодруженого, який має професійно-технічну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджений:

- 09.12.2009 Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі статей 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 04.10.2011 Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- 30.01.2017 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 5 ст. 72, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Звільнений умовно-достроково 25.03.2019,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

24.02.2021 о 17:35 год. ОСОБА_4 , перебував в приміщенні магазину «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 11-а, де у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи який, ОСОБА_4 , того ж дня, у той же час, діючи повторно, підійшов до вітрини магазину «Епіцентр» де з торгівельної полиці взяв товар, а саме набір ключів шестигранних, викривлених, 7 пр. 2,5-10 мм, AlloidHIII-0712, артикул 20627444, кількістю 1 шт, вартістю 49,40 грн (без урахування ПДВ) та молоток 340 г, бляхарський NeoTools 11-622 (ЧВ-19%), артикул 20671278, кількістю 1 шт, вартістю 272,56 грн (без урахування ПДВ), які належать ТОВ «Епіцентр-К».

Продовжуючи вчиняти свої протиправні дії, ОСОБА_4 впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, тримаючи при собі викрадений товар, заховав його під куртку в яку був одягнений та направився в бік виходу з магазину, а саме до виходу через лінію кас, де умисно не розрахувався за вказаний товар. Однак свій умисел до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, так як був зупинений працівниками охорони магазину «Епіцентр».

Унаслідок учинення злочину, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_4 міг спричинити ТОВ «Епіцентр-К» (код ЄДРПОУ № 32490244), майнову шкоду на суму 321 грн 96 коп. (без урахування ПДВ).

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), який не було закінчено з причини, що не залежали від його волі.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 24.02.2021, близько 17:35 год., перебуваючи у магазині «Епіцентр» за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, де в нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна. А саме помітивши на торгівельних полицях товар, вирішив його вкрасти, оскільки планував працевлаштуватись на роботу, де потрібен цей інструмент. Указаний товар він поклав до своєї куртки, та пішов повз касу, бо грошей на придбання цього товару він не мав. Після каси його було затримано співробітниками охорони магазину «Епіцентр» та викликано поліцію. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, просить надати шанс виправитися.

Представник потерпілого в судові засідання не з`являвся, причини не явки не повідомляв. У зв`язку з чим судом було ухвалено рішення проводити розгляд справи, за погодженням з учасниками провадження, у відсутність представника потерпілого. Проти вказаного рішення учасники провадження не заперечували.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що в судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 6 місяців. Також прокурор просила урахувати, що на її думку існує обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), який не було закінчено з причини, що не залежали від його волі.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не дослідувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Отже, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься нетяжких злочинів, вартість майна, яке було предметом учинення злочину, та його різновид. Також суд оцінює особистість обвинуваченого, який має постійне місце проживання, професійно-технічну освіту, на час учинення злочину не працював, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває

З урахуванням викладених обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, наявності обставини, що пом`якшують та відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання без застосування іспитового строку, суд також узяв до уваги, що ОСОБА_4 вже призначалось таке покарання, але останній учиняв під час іспитового строку нові злочини.

Призначаючи покарання з наведених обставин, суд також ураховував висновки, які містяться в наданій суду за його запитом досудовій доповіді органу пробації. Зокрема орган пробації вважав, в цілому, як то просив і прокурор у судовому засіданні, не можливим застосування до обвинуваченого покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Вказаний висновок ґрунтується на тому, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, бо, на думку органу пробації, перевиховання без ізоляції від суспільства не є можливим через недостатність внутрішніх ресурсів та мотивації до зміну способу життя.

Суд також ураховує, що наразі обвинувачений працевлаштувався, про що свідчить надана йому за місцем роботи характеристика. Дійсно, працевлаштування є важливим елементом для вправлення поведінки особи, однак не може слугувати єдиною підставою для призначення покарання з іспитовим строком, тобто на підставі положень 75 КК України.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Процесуальні витрати в провадженні відсутні. Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України (набір ключів шестигранних, артикул 20627444, кількістю 1 шт. та молоток, артикул 20671278, кількістю 1 шт), які передано на відповідальне зберігання ТОВ «Епіцентр-К», слід залишити у володінні останнього.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання в виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Строк покарання рахувати з моменту його фактичного виконання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили - не обирати.

Речові докази: набір ключів шестигранних, артикул 20627444, кількістю 1 шт. та молоток, артикул 20671278, кількістю 1 шт, які передано на відповідальне зберігання ТОВ «Епіцентр-К», залишити у володінні останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1