233 № 233/5391/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000586 від 21 лютого 2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся прокурор Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000586 від 21 лютого 2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Зазначене клопотання обґрунтовує тим, що 20 лютого 2013 року до ЧЧ Костянтинівського МВ надійшла заява від ОСОБА_4 1989 р.н. який проживає за адресою: АДРЕСА_1 про те. Що у період часу з 01 години до 05 години невстановлена особа незаконно заволоділа транспортним засобом ВАЗ 2101 з державним номерним знаком НОМЕР_1 належний ОСОБА_5 який був припаркований біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_1 , яким користувався як особистим майном ОСОБА_4 . Невстановлена особа з транспортним засобом з місця скоєння злочину втекла, заподіявши ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 7 800 грн.

Даний факт зареєстрований у журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про скоєння кримінальних правопорушень і інших подій за № 1181 від 20.02.2013.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення 21.02.2013 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000586 за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 КК України та розпочато досудове розслідування.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню проведено ряд слідчих та процесуальних дій: оглянуто місце події, допитано потерпілого, свідків. Вживались заходи. спрямовані на встановлення особи яка може бути причетною до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також встановлення місцезнаходження викраденого майна. Але проведеним заходами на теперішній час встановити особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення не виявилось можливим, жодній особі не повідомлено про підозру.

На підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, ст. 49 КК України, прокурор просить закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000586 від 21 лютого 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не з`явився. Відповідно до пояснень та рапортів доданих до матеріалів клопотання останній виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Мобільний телефон зазначений в поясненнях потерпілого ОСОБА_4 не обслуговується.

Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

За приписами статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантовано захист права власності. Згідно з нею, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні по справі «Сергій Шевченко проти України» ЄСПЛ зазначає (п.65), що система, яка вимагається статтею 2 Конвенції, має передбачати незалежне та безстороннє розслідування, яке відповідає певним мінімальним стандартам щодо ефективності.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України , цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України , прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Ст. 25 КПК України, визначає, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз вищенаведених положень КПК України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч. 1 ст. 284 КПК України має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі Михалкова та інші проти України зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції , що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі Євген Петренко проти України (заява № 55749/08 від 29.01.2015 року) п. 65 ... для того, щоб розслідування могло вважатися ефективним, воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості.

Разом з цим, закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, допиту усіх осіб, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів клопотання потерпілим по даному кримінальному провадженню є ОСОБА_4 . Прокурором не надано жодних відомостей щодо того, чи обізнаний потерпілий ОСОБА_4 про звернення прокурора до суду з зазначеним клопотанням. Відповідно до рапортів, що містяться в матеріалах клопотання потерпілий ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Таким чином матеріали клопотання не містять інформацію щодо позиції потерпілого з приводу підстав закриття кримінального провадження, чи погоджується він з поданим клопотанням, чи заперечує через неможливість відшкодування завданих збитків.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали суд встановив наступне. Так, 21 лютого 2021 року на підставі заяви ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 289 КК України за № 0000586 за фактом незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ 2101. Проведено огляд місця події під час якого зафіксовано обстановку на місці скоєння кримінального правопорушення. Допитано потерпілого та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Виклад обставин, що може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, відповідає обставинам викладеним у клопотанні прокурора про закриття кримінального провадження, що підтверджується витягом із ЄРДР.

В період часу з 20 листопада 2014 року по грудень 2017 року по кримінальному провадженню не проводилось жодної слідчої дії. Слідчим СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_17 26 грудня 2017 року надано доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, а саме встановити особу, яка скоїла вказаний злочин, опитати її, долучити до матеріалів копію документу, що посвідчує особу, свідків та очевидців скоєного, прийняти заходи щодо встановлення місця знаходження автомобіля ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 . Через три дня надано рапорт про те, що вжиті заходи не дали позитивного результату. З цього часу протягом двох років по кримінальному провадженню нічого не зроблено. Аналогічне доручення цього ж слідчого надано 9 січня 2020 року та також отримано відповідь про те, що проведеними заходами місце знаходження транспортного засобу не встановлено, позитивного результату не здобуто.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що органом досудового розслідування та прокурором не дотримано приписи ст.2КПК України у частині повного розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Враховуючи вищенаведене, закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України суперечитиме інтересам потерпілого, принципу верховенства права та матиме формальний характер. Вказана стаття не містить виключного обов`язку суду закрити кримінальне провадження, а отже суд має дискиримінаційні повноваження, тобто це є правом суду, а відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284, 314, 369, 372 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження внесеного до № 0000586 від 21 лютого 2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України з підстав передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1