Справа № 938/258/21
Номер провадження № 1-кп/938/69/21
У Х В А Л А
про продовження строку тримання під вартою

08 жовтня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2019 за №0000104 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

на розгляді Верховинського районного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.4 ст.152 КК України.

Судовий розгляд даного кримінального провадження за клопотанням представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 було відкладено на 08.10.2021.

В судове засідання 08.10.2021 з`явилися прокурор, обвинувачений, захисник. Неповнолітня потерпіла та її законний представник ОСОБА_8 та представник адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися.

Обвинувачений ОСОБА_3 бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконфернції з УВП №12.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , прокурор ОСОБА_4 беруть участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Івано-Франківським апеляційним судом .

07.10.2021 через канцелярію суду прокурор ОСОБА_4 подала клопотання, в якому просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів посилаючись на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти малолітньої особи, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 8 до 15 років (у редакції Закону №2227- VІІІ від 06.12.2017). Ухвалою суду від 29.04.2021 обвинуваченому ОСОБА_3 , було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 27.06.2021 включно, з утриманням у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань №12 , ухвалою суду від 23.06.2021продовжено строк тримання під вартою до 21.08.2021 включно, ухвалою суду від 16.08.2021 продовжено строк тримання під вартою до 14.10.2021 включно.

На теперішній час у даному кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 продовжують існувати та не зменшились, встановлені під час обрання йому, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи неминучість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі за інкримінований йому злочин, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки має близькі родинні зв`язки за кордоном; може незаконно впливати на свідків, неповнолітню потерпілу та її законного представника у цьому кримінальному провадженні, оскільки є добре знайомим з ними; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може виразитися у здійсненні особою погроз неповнолітній потерпілій та її законному представнику, а також у схилянні свідків до дачі неправдивих показань. Існування цих ризиків виправдовує обрання саме вказаного виду запобіжного заходу, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає, а тому просить клопотання задовольнити.

Обвинувачений та його захисник підтвердили отримання клопотання про продовження строку тримання під вартою 07.10.2021, тобто завчасно до його розгляду, із дотриманням строків визначених ст.184 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Додатково уточнила, що на сьогоднішній день судове слідство не завершено та продовжують існувати ризики передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені в ухвалі суду від 29.04.2021, якою обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Просить продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що наведені прокурором ризики є необґрунтованими. Посилається на те, що свідків даної події не було, а потерпіла та її законний представник перебувають за межами України, що відповідно унеможливлює вплив на них зі сторони обвинуваченого. Вважає, що прокурором не надено жодних доказів того, що обвинувачений буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Не підтверджено, що зі сторони обвинуваченого мали місце погрози неповнолітній потерпілій та її законному представнику, чи вживались дії щодо схиляння свідків до дачі неправдивих показань.

Також захисник вважає, що запобігти ризикам на які посилається прокурор можливо шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. У випадку, якщо суд дійде висновку про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, просить визначити йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти задоволення клопотання прокурора заперечив, підтримав позицію свого захисника.

З урахуванням позицій учасників кримінального провадження, досліджених доказів та вимог закону суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою суду від 29.04.2021 обвинуваченому ОСОБА_3 , було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 27.06.2021 включно, з утриманням у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань №12 , ухвалою суду від 23.06.2021продовжено строк тримання під вартою до 21.08.2021 включно, ухвалою суду від 16.08.2021 продовжено строк тримання під вартою до 14.10.2021 включно.

Згідно п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

За змістом ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.ч.3,5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч.2 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Як вбачається із обвинувального акту ОСОБА_3 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України (у редакції Закону №2227- VІІІ від 06.12.2017, який набрав чинності з 11.01.2019), яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд оцінює, тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 злочину, наслідки злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним. При цьому суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, направленого проти статевої свободи та статевої недоторканості, вчиненого щодо малолітньої особи, що в сукупності вказує на підвищену небезпеку як самих діянь, так і особи обвинуваченого, а також на те, що обставини, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та не перестали існувати.

Зокрема, ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду , втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до практики ЄСПЛ, викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України» встановлено, що «продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину направленого проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо малолітньої особи, що дає суду підстави для висновку, що у цьому кримінальному провадженні наявний значний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя, здоров`я людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні для перевірки версії сторони обвинувачення або захисту.

Таким чином, суд зазначає, що в даному кримінальному провадженні ще не всі свідки та потерпілі допитані в судовому засіданні, докази судом не досліджені, а зазначені обставини свідчать про наявність високого ступеню ризику обвинуваченого, який є місцевим жителем, незаконно впливати на потерпілу, яка є неповнолітньою особою, та свідків, які наразі не допитані.

Водночас прокурором не обґрунтовано наявність існування ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що зокрема, може виразитися у здійсненні особою погроз неповнолітній потерпілій та її законному представнику, та суд вважає, що такий є тотожним із заявленим ризиком незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання ці ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, продовжують існувати, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними.

Суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

При цьому, обвинуваченим та його захисником суду не наведено достатніх підстав, котрі б слугували підставою для зміни запобіжного заходу, а вказані вище обставини та доводи прокурора дають достатні підстави вважати, що запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Щодо клопотання сторони захисту про визначення обвинуваченому розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

У рішенні "Марченко проти України" Європейського суду суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, а також керується ч.4 ст.183 КПК України, у відповідності до якої при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину вчиненого щодо малолітньої дитини, вчинений з насильством, суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

З урахуванням викладених обставин суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 на строк, що не перевищує 60 днів, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)".

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу становить 60 днів з 10год. 40 хв. 08 жовтня 2021 року по 10 год. 40 хв. 06 грудня 2021 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_9