УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в межах кримінального провадження №0000201 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.09.2021 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіка Молдова, м. Кагул, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України

-якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 30.10.2021р. включно.

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати. Обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 30.10.2021 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений зауважує, що прокурором не доведені ризики, вказані в клопотанні, пояснює, що ніколи не переховувався від правоохоронних органів та суду, має цивільну дружину, малолітню доньку, матір, яка хворіє та якій він допомагав фінансово. Вказує, що має ряд хронічних захворювань. Вважає, що суд мав можливість застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В проваджені Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстр досудових розслідування за №0000201 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання, прокурор послався на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним та наявність ризиків, задля запобігання яких до останнього застосований вказаний запобіжний захід, які станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.09.2021р. задоволено клопотання прокурора та подовжено строк дії запобіжного заходу ОСОБА_5 до 30.10.2021 року включно. Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстр досудових розслідування за №0000201 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням, щодо продовження обвинуваченому терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання, прокурор послався на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним та наявність ризиків, задля запобігання яких до останнього застосований вказаний запобіжний захід, які станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років. Судове провадження на даний час триває.

Крім того, ОСОБА_5 не був офіційно працевлаштований, не мав стабільного джерела доходу, за місцем реєстрації не проживав, маючи не погашену у встановленому закону порядку судимість за вчинення злочину проти власності, знову вчинив корисливий злочин в сукупності з відсутності офіційного працевлаштування та джерел доходу.

Вищенаведені підстави підтверджують наявність ризиків, передбачених, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків є вірним.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, тому що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його вини, те що він раніше засуджений, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором, та вказують на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КК України.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 дії запобіжного у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.09.2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: