Справа № 172/96/22
Провадження № 1-кп/172/4/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2022 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в
сел. Васильківка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000008 від 11.01.2022 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в сел. Савинське Плесецького району Архангельської області, Росія, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 17.12.2021 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_4 в другій декаді листопада 2021 року близько 17:00 год. перебував за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на вчинення кримінального правопорушення, а саме: крадіжки майна з території сусідньої садиби за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що на території садиби відсутні будь-які особи та взагалі тривалий час ніхто не проживає, впевнившись, що він є непоміченим для сторонніх осіб і що поблизу садиби нікого немає, близько 17:00 год. проник на територію за адресою: АДРЕСА_3 , через город, який прилягає до садиби з протилежного від вулиці боку.
В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи на території садиби за вказаною адресою, біля приміщення літньої кухні, за допомогою металевого предмету, що заздалегідь взяв із собою, від`єднав від лутки дверей завіси, таким чином відчинивши вхідні двері та проник до приміщення літньої кухні.
Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел з корисливих мотивів, направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, достовірно усвідомлюючи, що його умисні дії носять протиправний характер, передбачаючи при цьому суспільно небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, з допомогою сили рук, виніс з приміщення літньої кухні, тим самим умисно викрав металеве ліжко радянського виробництва розміром 190х70 см вартістю 400,00 грн., дерев`яну етажерку на три полиці розміром 57х30 см висотою 95 см вартістю 450,00 грн., три овочеві ящика пластмасових чорного кольору розміром 30х40 см висотою 18 см вартістю 59,40 грн. кожен та двоє дверей від шафи, які знаходилися в приміщенні літньої кухні.
Виконавши всі задумані злочинні дії, ОСОБА_4 зник з місця вчинення злочину. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми незаконним діями потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 1028,20 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, у скоєному розкаявся, пояснив, що дійсно вчинив крадіжку майна, належного ОСОБА_5 за обставин, викладених в обвинувальному акті та не виявив бажання давати показання у судовому засіданні.
Сторони у судовому засіданні не заперечували проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, посилаючись на недоцільність дослідження доказів щодо усіх обставин обвинувачення у зв`язку з повним їх визнанням та підтвердженням у судовому засіданні самим обвинуваченим.
Судом роз`яснені сторонам наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення їх можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ними обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння цих обставин та добровільність їх позиції.
З урахуванням повного визнання своєї винуватості, визнання та підтвердження обвинуваченим всіх обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, думок усіх учасників судового розгляду та відсутності від них заперечень, суд вважає можливим визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого приміщення.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше судимий за вчинення крадіжки, за місцем проживання характеризується не задовільно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні нікого не має, офіційно не працевлаштований.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням обставин справи, думки прокурора, потерпілого, який наполягав на притягненні обвинуваченого до відповідальності, характеристики особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне й доцільне призначити покарання в межах санкції статті КК України за якою ОСОБА_4 визнаний винним, у виді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, враховуючи особу винного, його ставлення до скоєного, пом`якшуючі вину та інші обставини справи, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень без реального відбування покарання. Тому обвинуваченого може бути звільнено від відбування покарання з випробовуванням відповідно до ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На досудовому розслідуванні проведено судово-товарознавчу експертизу, витрати за яку підлягають стягненню з обвинуваченого. Питання про долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України. Цивільний позов у справі не заявлено. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України приєднати до призначеного покарання невідбуту частину покарання за попереднім вироком у вигляді 144 годин громадських робіт, визначивши остаточне покарання, з урахуванням положень ст. 72 КК України, у вигляді трьох років і вісімнадцяти днів позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 220 (двісті двадцять) гривень 00 копійок.
Речові докази:
- металеве ліжко радянського виробництва, дерев`яну етажерку на три полиці, три овочеві ящика пластмасових, двоє дверей від шафи передати потерпілому за належністю;
- відеозапис слідчого експерименту з підозрюваним залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1