Справа №579/1668/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/274/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимого:

- 08 листопада 2017 року Кролевецьким районним судом за ч.1 ст. 185, ст.198,75 КК України до одного року обмеження волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік,

- 02 березня 2018 року Кролевецьким районним судом за ч.2 ст. 289, 69, ч. 4 ст. 70 КК України до штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., без конфіскації майна,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , в якій останній просить вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання змінити.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді двох років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому за цими законами покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі;

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 не застосовувати.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 800 грн. матеріальної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 в доход держави судові витрати за проведення експертизи в розмірі 490 грн.35 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, захисник посилається на невідповідність призначеного судом ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень на особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом були враховані як обтяжуючі так і пом`якшуючі покарання обставини, при цьому, до пом`якшуючих віднесено повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочинів, а обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочину.

При цьому, суд обгрунтував свій висновок про наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочину, лише тим, що ОСОБА_8 раніше був засуджений за умисний злочин і знову вчинив новий умисний злочин, однак, в порушення ст. 337 КПК України, не врахував, що обсяг пред`явленого останньому обвинувачення не містить даної обставини.

Крім того захисник вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_8 , є батьком 2-х малолітніх дітей, які на даний час знаходяться на повному його забезпеченні, а тому, враховуючи усі зазначені обставини, суд мав можливість та законні підстави призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі та більш м`якого покарання, ніж встановлено в санкції ч.2 ст. 186 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що вирок, ухвалений відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, призначаючи обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі, суд в повному обсязі проаналізував всі обставини справи та врахував думку потерпілого, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, характеристики, тяжкість злочинів, його сімейний стан та схильність до вчинення злочинів. Просить вказане судове рішення залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Як встановив суд першої інстанції, 10 липня 2019 року близько 1 години 30 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, через вікно, шибка якого була відсутня, проник до будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 .

Перебуваючи у середині будинку, діючи повторно, з корисливих спонукань, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужого майна, з метою власного збагачення, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 , який на той час перебував у будинку, та схопивши останнього за одяг скинув з ліжка на підлогу. Після чого, продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 , близько, 5 ударів руками та ногами по різним частинам тіла, вимагаючи у останнього передати йому грошові кошти. Продовжуючи побиття, ОСОБА_8 підняв з підлоги віник, який знаходилася поряд з ліжком та продовжив побиття держаком віника ОСОБА_9 .

В цей час ОСОБА_8 помітив на підлозі вищевказаної кімнати сумку та припинивши побиття ОСОБА_9 вийняв з неї банківську картку № НОМЕР_1 видану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я останнього.

Продовжуючи свої протиправні дії, з метою заволодіння грошовими коштами з вищевказаної картки ОСОБА_8 продовжив наносити удари держаком віника по тулубу ОСОБА_9 вимагаючи вказати йому ідентифікаційний код доступу до картки. Лише після того як останній повідомив його ОСОБА_8 побиття було припинено.

В подальшому ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину та з картки вказаної банківської карти викрав грошові кошти в сумі 800 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.

Крім того, в серпні 2019 року в вечірній час ОСОБА_8 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 відпочивали у будинку за місцем проживання ОСОБА_12 , що розташований за адресою АДРЕСА_4 , де разом вживали спиртні напої. Після значної кількості випитого спиртного, ОСОБА_12 пішов спати, а ОСОБА_8 та ОСОБА_11 продовжили розпивати спиртне.

Перебуваючи у будинку за місцем проживання ОСОБА_12 , що розташований за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 пішов до однієї з кімнат будинку, де виявив компресор марки «Etalon» модель «TA - 2024» сірого кольору належний ОСОБА_13 , який останній залишив ОСОБА_12 для використання у власних потребах, після чого у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи повторно, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків, переслідуючи корисливий мотив та скориставшись відсутністю контролю з боку власника домогосподарства, ОСОБА_8 повідомив своєму знайомому ОСОБА_11 недостовірну інформацію щодо майна, яке знаходилось у веранді будинку, після чого таємно здійснив крадіжку вказаного компресора, вартістю 2719 грн., відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11/1-1218е від 08.05.2020 року.

В подальшому ОСОБА_8 з метою продажу викраденого компресора, зателефонував ОСОБА_14 , мешканцю с. Добротове Кролевецького району та запропонував придбати компресор, на що ОСОБА_14 погодився. Після цього ОСОБА_8 попросив про допомогу ОСОБА_11 у завантаженні компресора до належного останньому автомобіля марки ВАЗ 2108 червоного кольору, який перебував біля домогосподарства по АДРЕСА_4 та переміщенні майна до с. Добротове Кролевецького району з подальшим продажем компресора. Перебуваючи в с. Добротове Кролевецького району, ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_14 недостовірну інформацію, а саме, сказав що компресор належний ОСОБА_11 , після чого продав компресор за бензин та гроші, які в подальшому витратив на власні потреби.

Заслухавши доповідь головуючого-суддю щодо змісту оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок суду законним і обґрунтованим, просила залишити його в силі, а апеляційну скаргу без зміни, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що розгляд даного кримінального провадження було здійснено в порядку ч. 3ст. 349 КПК України, а тому, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, апеляційному перегляду не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень на особі обвинуваченого, внаслідок суворості, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, обставини, що пом`якшують покарання останнього, а саме, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючою покарання обставиною суд визнав рецидив злочину.

Крім того, судом було враховано і особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання негативно, ухилявся від явки до суду, заподіяну потерпілому шкоду не відшкодував. При цьому, судом було враховано і сімейний стан ОСОБА_8 , який, згідно наявної в матеріалах кримінального провадження довідки-характеристики, проживає спільно з співмешканкою, її матір`ю, а також малолітньою донькою.

За наявності вищезазначених обставин, а також враховуючи, що ОСОБА_8 є особою, раніше неодноразово судимою, висновки суду першої інстанції про те, що покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, є належним чином обґрунтовані і з такими висновками також погоджується і погоджується і колегія суддів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вважати призначене ОСОБА_8 покарання несправедливим внаслідок суворості, на що посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, підстави відсутні, оскільки за ч. 2 ст.186 КК України останньому було призначено покарання ближче до мінімальної межі, зазначеної у санкції вказаної статті, а покарання за ч. 2 ст. 185 КК України було призначено у виді двох років позбавлення волі, тобто менше, ніж просить призначити за вказаною статтею захисник в поданій апеляційній скарзі.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 є батьком 2-х малолітніх дітей, які на даний час знаходяться на повному його забезпеченні, а тому, суд мав можливість та законні підстави призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, ніж встановлено у санкції ч.2 ст. 186 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріалами кримінального провадження, а саме, свідоцтвом про народження (а.п.188) підтверджується наявність у останнього однієї малолітньої дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому, докази на підтвердження того, що дитина перебуває виключно на утриманні ОСОБА_8 , в матеріалах провадження відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вчиняючи злочин відносно іншої особи, за який передбачена кримінальна відповідальність з призначенням покарання, в тому числі і у виді позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_8 сам не врахував наявності у нього сім`ї та малолітньої дитини, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів, оскільки будучи засудженим до покарання, в тому числі і з застосуванням ст. 75 КК України, останній належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливі злочини.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд встановив обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочину, однак, в порушення ст. 337 КПК України, не врахував, що обсяг пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення не містить даної обставини, колегія суддів вважає надуманими, за наявності тих обставин, що останній раніше був засуджений за умисний злочин і знову вчинив новий умисний злочин, що свідчить про наявність рецидиву і жодним чином не впливає на обсяг пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, в межах якого і було проведено розгляд даного кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів на спростування таких доводів апелянта вказує, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину вказано не було, однак, в обвинувальному акті відносно останнього за ч. 2 ст. 185 КК України така обтяжуюча покарання обставина була зазначена.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстав для його зміни чи скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 28 серпня 2020 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4