ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого, судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000366 від 20.12.2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , яка подана на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2021 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого менеджером збуту товарів на ПП «Сітка-Захід», одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого, військовозобов`язаного,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :
Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Згідно з вироком районного суду, ОСОБА_6 14.12.2019 біля 01:00 год. знаходячись поблизу цілодобового магазину «Крокус», який розташований неподалік перехрестя вул. Галицького та Незалежності в м. Заставна Заставнівського району Чернівецької області, в присутності сторонніх осіб, з хуліганських спонукань, безпричинно, виражаючи демонстративну, явну неповагу до суспільства, ігноруючи існуючі у суспільстві елементарні правила

Провадження №11-кп/822/321/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч.1 ст.296 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1
поведінки та норми моральності, добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, діючи умисно, з особливою зухвалістю, підійшов до водійських дверей автомобіля марки «Міцубісі Л-200», чорного кольору, в салоні якого на водійському сидінні знаходився потерпілий ОСОБА_8 . В подальшому обвинувачений ОСОБА_6 лівою рукою наніс, через незачинене вікно водійських дверей, п`ять ударів в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_8 . Після цього, коли потерпілий ОСОБА_8 вийшов із салону вказаного автомобіля, обвинувачений ОСОБА_6 завдав останньому ще близько п`яти ударів по різним частинам тіла. Вказані протиправні дії та нанесені удари завдали фізичного болю потерпілому ОСОБА_8 , однак не спричинили тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю - хуліганство, скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст.296 ч.1 КК України.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу будь якого кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що районним судом в ході судового розгляду справи не було здобуто жодного доказу його вини у вчиненні інкримінованого злочину. Вважає, що суд безпідставно в основу вироку поклав показання потерпілого, оскільки вони не мають жодної переваги стосовно його показань. На думку апелянта, суд мав критично віднестись до показань свідка ОСОБА_10 , оскільки вони є неправдивими. Вказує, що суд 1 інстанції не об`єктивно виклав показання свідка ОСОБА_11 , які не відповідають його дійсним показанням. Суд не дав належної оцінки тому факту, що потерпілий виїхав на пішохідний перехід й наїхав транспортним засобом йому на ногу, чим своєю поведінкою спровокував конфліктну ситуацію між ними. Жодним доказом по справі не встановлено наявність на обличчі потерпілого тілесних ушкоджень, а відтак, вважає, що судом не було доведено факту нанесення ним ударів потерпілому, коли останній перебував в салоні свого автомобіля. На думку апелянта, його дії не вірно кваліфіковано за ст. 296 КК України, оскільки його дії не були спрямовані на грубе порушення громадського порядку, а конфлікт між ним та потерпілим був зумовлений особистою неприязню, яка виникла раптово через сварку в результаті наїзду автомобілем потерпілого на нього на пішохідному переході. Апелянт вказує, що порушення ним громадського порядку в присутності великої кількості людей є голослівним і не підтверджене здобутими по справі доказами.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло заперечення від в.о. начальника Заставнівського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_12 , який просить залишити її без задоволення, як безпідставну, а вирок районного суду без змін.
Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини зазначені в ній та просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу обвинуваченого як необґрунтовану залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2021 року відповідає вказаним вимогам.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, при зазначених у вироку обставинах, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною захисту не спростовані.

Зокрема, із показань потерпілого ОСОБА_8 , який був допитаний судом 1 інстанції вбачається, що 14.12.2019 року близько 01-00 години він приїхав на власному транспортному засобі марки «Міцубісі» за цигарками до магазину «Крокус», який знаходиться в м.Заставна на розі вулиць Галицького та Незалежності. Неподалік проїжджої частини стояли свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Він говорив з ними через відчинене водійське вікно, жодного конфлікту з ними у нього не було. Раптово з`явився обвинувачений ОСОБА_6 , з яким він раніше знайомий не був та лівою рукою через незачинене вікно автомобіля почав наносити йому удари в кількості приблизно п`яти-шести. При цьому останній тримав двері автомобіля та не давав змоги йому вийти з нього. В ході цього йому пошкоджено вітровик та дзеркало заднього виду. Після цього він вийшов з машини та між ними продовжився конфлікт на вулиці. В ході цього обвинувачений ОСОБА_6 наніс йому ще приблизно чотири-п`ять ударів. В подальшому він також наніс один удар рукою по обличчю обвинуваченого від чого він присів та один удар ногою, від якого останній впав. Внаслідок конфлікту у нього був розбитий ніс. Також показав суду, що подія відбувалася в людному місці, було багато очевидців, які спостерігали за цією подією. Обвинувачений вів себе нахабно та висловлювався в його адресу нецензурною лайкою. Показав, що має до обвинуваченого претензії матеріального характеру, оскільки він зазнав майнових збитків. Щодо міри покарання, то поклався на розсуд суду.

Дані показання потерпілий ОСОБА_8 підтвердив під час допиту в суді апеляційної інстанції.

Допитаний судом 1 інстанції свідок ОСОБА_10 показав, що в ніч з 13 на 14 грудня 2019 року він перебував у власному транспортному засобі неподалік місця події. Побачив, що між обвинуваченим, свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , а також потерпілим розпочався конфлікт щодо того, що останній на них наїжджає. Після цього обвинувачений ОСОБА_6 пішов до магазину, а коли повернувся, то підійшов до автомобіля потерпілого ОСОБА_8 та через незачинене вікно почав наносити удари потерпілому. Ударів було декілька, точну кількість він не пам`ятає. Після цього потерпілий вийшов з автомобіля та між ними продовжився конфлікт. Після отриманого удару ногою по голові обвинувачений втратив свідомість та конфлікт був припинений. Очевидцями були багато людей, оскільки місце є досить людним.

Допитаний судом 1 інстанції свідок ОСОБА_14 показав, що цієї ночі також був очевидцем конфлікту. При цьому потерпілий ОСОБА_8 перебував у себе в салоні автомобіля за кермом, а обвинувачений ОСОБА_6 через незачинене вікно наносив удари йому. При цьому йому здалося, що удари обвинувачений наносив правою рукою. Про події конфлікту на вулиці поза межами автомобіля він нічого повідомити не може.

Із показань свідка ОСОБА_11 в районному суді вбачається, що в ніч з 13 на 14 грудня 2019 року він з обвинуваченим ОСОБА_6 святкували свято св. ОСОБА_15 в одному із закладів м.Заставна. При цьому вони вживали алкогольні напої. Потім, близько опівночі, вони поїхали в центр до магазину «Крокус», що на вул.Незалежності. Вони спільно з обвинуваченим стояли на пішохідному переході, під`їхав потерпілий на автомобілі та наїхав на ногу обвинуваченому ОСОБА_6 . Останній спровокував конфлікт, в ході якого підійшов до автомобіля потерпілого та через незачинене вікно з агресією почав бити потерпілого лівою рукою, а правою тримати. При цьому він перешкоджав вийти потерпілому та пошкодив автомобіль. Останній з опором вийшов з автомобіля та вони почали битися, наносили один одному удари. Обвинувачений впав та знепритомнів. На цьому конфлікт закінчився. Також показав суду, що обвинувачений до цього не був знайомий з потерпілим. Свідками події було багато сторонніх осіб, оскільки це людне місце. Весь конфлікт тривав близько п`яти хвилин. Також даний свідок суду показав, що на його думку, потерпілий не мав наміру наїхати на них, а зробив це жартома щоб привернути їх увагу. Необхідності створювати конфлікт не було.

Допитаний судом 1 інстанції свідок ОСОБА_16 показав, що є рідним братом обвинуваченого, безпосередній очевидцем подій він не був. Однак, 14.12.2019 вночі йому зателефонували та повідомили про побиття брата. Приїхавши на місце він побачив, що у брата обвинуваченого ОСОБА_6 червоне обличчя та підпухла ліва сторона, одяг був мокрий та погляд розмитий. Було багато сторонніх осіб та йому повідомили про бійку. При цьому він спілкувався з потерпілим ОСОБА_8 , який перебував в агресивному стані, однак жодних пошкоджень у нього не було.

Крім того, доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 є письмові докази по справі, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні суду 1 інстанції та перевірені в апеляційні інстанції, зокрема: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.12.2019 року (а.с. 13) з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 звернувся із заявою до поліції в якій вказав, що 14.12.2019 року близько 00-40 години він під`їхав власним автомобілем до нічного магазину «Крокус» по вул. Галицького в м. Заставна. Громадянин ОСОБА_6 безпричинно почав наносити удари кулаком в область голови, коли він знаходився в машині, а також продовжував наносити удари на вулиці. У зв`язку з цим пошкодив частково автомобіль, золотий ланцюжок та одяг; протокол проведення слідчого експерименту від 21.01.2019 року та досліджений відеофайл (а.с. 26-28), відповідно до яких потерпілий ОСОБА_8 , в присутності понятих, продемонстрував механізм нанесення йому ударів лівою рукою обвинуваченим через незачинене водійське вікно; висновок експерта №1211 екс від 23.12.2019 (а.с. 30) відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 яких-небудь зовнішніх тілесних ушкоджень не виявлено; протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 17.02.2019 року, який проведений в присутності понятих та зафіксований на відеофайл (а.с.49-53), відповідно до якого, останній продемонстрував механізм та локалізацію нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 . При цьому свідок показав, що удари наносились потерпілому двома руками; протокол проведення слідчого експерименту від 15.02.2019 року проведеного за участю свідка ОСОБА_11 в присутності понятих та зафіксованого на відео носій (а.с.57-61), відповідно до якого останній продемонстрував та повідомив інформацію, аналогічну наданим ним показам в судовому засіданні, а саме механізм нанесення ударів через водійське вікно.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого про те, що викладені у вироку обставини, не відповідають фактичним обставинам справи та що районним судом в ході судового розгляду справи не було здобуто жодного доказу його вини у вчиненні інкримінованого злочину.

Відтак, районний суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази у їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, вірно дійшов висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України, а саме, як порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з чим погоджується і колегія суддів.

Такі висновки районного суду повністю узгоджуються із роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», де вказано, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Проаналізувавши показання потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 про обставини вчинення ОСОБА_6 протиправних дій, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що останній діяв умисно з мотивів явної неповаги до суспільства, із зневагою до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, тобто з хуліганських мотивів.

Крім того, в постанові від 04 жовтня 2012 року у справі №5-17кс12 Верховний Суд України зазначив, що зміст та спрямованість хуліганства висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти особи, крім інших ознак, перебуває і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Таким чином, спонуки ОСОБА_6 вчинити протиправні дії відносно раніше незнайомого йому ОСОБА_8 були позбавлені будь-якої необхідності, а тому на думку колегії суддів, обвинувачений спричинив бійку із потерпілим, щоб показати свою ніби вищість (винятковість) і це було пов`язано з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки. Крім того, використання надуманого і незначного приводу, такого як «ненадання переваги в русі на пішохідному переході» для побиття потерпілого і початку з ініціативи самого ОСОБА_6 бійки, на думку колегії суддів свідчить про його хуліганські мотиви.
З огляду на наведене, на думку колегії суддів, надуманими є апеляційні доводи обвинуваченого про спричинення потерпілому ОСОБА_8 ударів на ґрунті неприязних стосунків і відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого про те, що потерпілий виїхав на пішохідний перехід й наїхав транспортним засобом йому на ногу, чим своєю поведінкою спровокував конфліктну ситуацію між ними, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і погоджується із висновком районного суду з цього приводу, який у вироку зазначив, що показання обвинуваченого щодо наїзду на нього транспортним засобом потерпілим та настанням у зв`язку з цим дорожньо-транспортної пригоди, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Стороною захисту не надано суду жодного доказу звернення обвинуваченим ОСОБА_6 з цього приводу до правоохоронних органів. Посилання на цю подію також відсутні в повідомленні про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, внаслідок проведення судово-медичної експертизи у останнього також не виявлено жодних ушкоджень, які могли б бути заподіяні йому потерпілим ОСОБА_8 внаслідок наїзду транспортним засобом.

Більше того, колегія суддів вважає, що у разі здійснення наїзду потерпілим ОСОБА_8 на обвинуваченого ОСОБА_6 , останній вправі був викликати поліцію та вимагати притягнення ОСОБА_8 до передбаченої законом відповідальності, однак з метою демонстрації своєї винятковості, зухвалості, не зважаючи на загальноприйняті норми поведінки, нехтуючи діючими законами та принципами моральності, обвинувачений ОСОБА_6 , не намагаючись будь яким чином розібратися в ситуації, поспілкуватися із ОСОБА_8 , викликати поліцію чи вжити інших заходів, підійшов до автомобіля ОСОБА_8 та виражаючись нецензурною лайкою почав наносити останньому удари через відкрите вікно. При цьому, надаючи оцінку цій ж ситуації, його товариш ОСОБА_11 в суді першої інстанції вказав, що підстав для конфлікту і нанесення побоїв не було.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, також не дають підстав для зміни чи скасування вироку районного суду.
Вид та міра покарання ОСОБА_6 районним судом обрана згідно загальних принципів призначення покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Порушень районним судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 червня 2021 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: Судді:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3