Справа № 447/2815/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1016/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою задоволено подання ДУ «Миколаївська ВК № 50».

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки 5 ( п`ять) місяців 11 ( одинадцять) днів.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що дослідивши матеріали контролю за поведінкою засудженого, згідно з якими, ОСОБА_7 характеризується позитивно, сумлінною поведінкою та ставленням до праці, довів своє виправлення, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення останнього умовно-достроково від невідбутої частини призначеного йому покарання, передбачені ч.ч.2,3 ст.81 КК України, доведені, а відтак подання підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в які просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року про умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання ДУ «Миколаївська ВК № 50» щодо засудженого ОСОБА_7 про його умовно-достроково звільнення.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Вказує, про суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 проігнорував вимоги закону, не надав належну правову оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясував всі обставини справи, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість і невмотивованість судового рішення.

Зазначає, що суд при вирішенні питання про умовно- дострокове звільнення не надав належної оцінки особі засудженого ОСОБА_7 протягом усього терміну відбування покарання. Так, згідно особової справи засудженого, ОСОБА_7 за весь час відбування покарання отримав 20 заохочень.

Наголошує, що рішення суду, на підставі якого засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання, є стягнення на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 613,80 грн в судовому засіданні засуджений заявив, що стягнення на користь держави не оплачував, тобто від початку відбування покарання з 20.10.2015 і який офіційно працевлаштований на виробництві установи з серпня 2018 року, знаючи що має стягнення на користь держави, не виявив бажання цю заборгованість погасити.

На переконання апелянта, наявність у засудженого ОСОБА_7 за час відбування покарання одне заохочень не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації випраної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання.

Вважає, що оскаржуване рішення належним чином невмотивоване, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення засудженого, який заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно зіст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання зазначених вище вимог закону в повній мірі не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, засуджений ОСОБА_7 у МВК № 50 прибув 10.06.2016, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 20 разів заохочувався правами начальника установи, порушення встановлених правил внутрішнього розпорядку не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, працевлаштований у майстерні установи, до роботи відноситься сумлінно, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, заходи виховного характеру відвідує регулярно, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, стосунки підтримує із засудженими позитивної спрямованості, на профілактичному обліку не перебуває.

03 червня 2020 року ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні до нього ст.81 КК України .

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Наведене в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 , тяжкість вчиненого ним злочину, за який відбуває покарання, суд першої інстанції дійшов до хибного переконання, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а відтак заслуговує на застосування до нього умовно - дострокового звільнення та застосування до нього положень ст. 81 КК України.

Апеляційний суд погоджується з думкою прокурора про те, що рішення суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання є передчасним та необґрунтованим. ОСОБА_7 за час відбуття покарання не довів своєю поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Окрім того засудженим не сплачено згідно вироку, за яким відбуває покарання, 613,80 грн. судових витрат на проведення експертизи.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні подання ДУ «Миколаївська ВК № 50» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання ДУ «Миколаївська ВК № 50» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді