Номер провадження 11-кп/816/695/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Зґвалтування
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 ,

законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_12 ,

законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_12 ОСОБА_13 ,

захисника ОСОБА_14 ,

розглянула у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 ОСОБА_10 , законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_12 ОСОБА_13 та захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_14 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2021 року, про застосування примусових заходів виховного характеру відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 5-Д класу КУ «Сумської ЗОШ № 22», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 та відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 6-Д класу КУ «Сумської ЗОШ № 22», зареєстрованого в АДРЕСА_2 та проживаючого в АДРЕСА_3 ,

ВСТАНОВИЛА :

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 ОСОБА_10 , законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_12 ОСОБА_13 та захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_14 в яких:

- законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 просила ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2021 року, скасувати, а кримінальне провадженя закрити;

- законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 ОСОБА_10 просив ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2021 року, скасувати, а кримінальне провадженя закрити;

- законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_12 ОСОБА_13 просила ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2021 року, скасувати, а кримінальне провадженя закрити;

- захисник ОСОБА_11 просив ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2021 року, відносно ОСОБА_9 , змінити та, із застосуванням п.3 ч.2 ст. 105 КК України, передати малолітнього ОСОБА_9 під нагляд батька ОСОБА_10 ;

- захисник ОСОБА_14 просив ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2021 року, відносно ОСОБА_12 скасувати та постановити нову ухвалу, якою просив застосувати відносно ОСОБА_12 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд бабусі ОСОБА_13 .

Даною ухвалою до малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує 1 року.

Цією ж ухвалою до малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує 1 року.

На підставі ч.3 ст. 501 КПК України покладено на уповноважений підрозділ Сумського ВП ГУНП в Сумській області обов`язок доставити ОСОБА_12 та ОСОБА_9 до спеціального навчально-виховного закладу.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 стверджувала, що судовий розгляд проведено не повно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і суд не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_8 мати малолітнього потерпілого, вказувала, що заяву до поліції подала під тиском. Зазначала, що її син ОСОБА_7 , разом з іншими дітьми ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 були в ОСОБА_16 вдома в АДРЕСА_4 , де грались.

Після слухання справи в суді першої інстанції, її син, повідомив їй, що в процесі гри він розповів, що бачив в інтернеті, як роблять сексуальні дії дорослі і що в це було б цікаво погратись. Свідок ОСОБА_16 в ході допиту судом зазначав про те, що саме її син, запропонував погратись у ці ігри сексуального характеру, на що інші запропонували грати в це по черзі.

Апелянт заертала увагу, що все відбувалось саме як гра. Зазначала, що на питання у судовому процесі до її малолітнього сина хто саме запропонував це робити, він відповів, що йому запропонували грати по черзі, а хто конкретно, він не пам`ятає. І як сам він їй пояснив, він був не проти цієї гри. Водночас, син вказвав про те, що йому соромно було відповісти, що саме він запропонував погратись в це, оскільки він став вважати, що вони всі зробили поганий вчинок, та він соромно себе почуває за цю гру в яку він відмовився потім грати через те, що ОСОБА_12 почав це знімати на відео та сміятись.

Щодо того, чому в кімнаті були закриті двері, то її син пояснив це тим, щоб до цієї кімнати не змогли зайти дорослі і його ніхто там силоміць не утримував.

З огляду на викладе, висновок суду про наявність умислу в ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 на вчинення злочину проти її сина, слід визнати помилковими. Зауважувала, що в день події вона неодноразово спілкувалась із сином по телефону, жодних скарг від нього не було. Крім цього, жодних тілесних ушкоджень на ньому не бачила, одяг і речі були цілі. З цими дітьми він і зараз продовжує грати, товаришує, всі вони ходять до одної школи, а з ОСОБА_12 син взагалі сидять за одною партою. Цивільний позов не заявляла, і заявляти не буде, претензій не має, а тому просить закрити провадження.

Законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 ОСОБА_10 також стверджував, що судовий розгляд проведено не повно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і суд не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Апелянт наголошував, що дії між малолітніми були на рівні гри, також стверджував, що саме малолітній ОСОБА_7 сказав, що бачив в інтернеті певні дії сексуального характеру між дорослими та запропонував їх спробувати. Малолітні сприйняли цю пропозицію і вирішили гратись в неї по черзі. Так, як батьків ОСОБА_16 не було, однак вони могли повернутись, то двері вирішили зачинити. ОСОБА_16 та ОСОБА_12 знімали все на відео і сміялись. Жодного насильства не було, все проходило як гра за згодою всіх учасників. Щодо того, що малолітній ОСОБА_7 суду повідомив, ще не пам`ятає, хто пропонував гратись в цю гру, то це пояснюється його соромом і страхом, при цьому не заперечував того, що ініціатором був він. Як пояснили малолітні, гру припинили саме за бажанням ОСОБА_7 , оскільки він помітив, що його дії знімають на телефон і сміються. Апелянт переконаний, що ніхто з них, в силу свого віку не розумів того, що за такі дії існує кримінальна відповідальність. Просив врахувати, що син ОСОБА_9 щиро розкаявся, на обліку в дитячій кімнаті поліції не був, приводів до поліції не мав, щодо висновків суду про його, як батька, вислів «не багато натворив», то їх апелянт пояснює тим, що дійсно жодного насилля не було, була тільки гра за згодою. Крім цього апелянт переконаний, що суд не врахував психологічної та педагогічної характеристики КУ «Сумська загальноосвітня школа 1-3 ступенів № 22» згідно якої син позитивно характеризується, підлягає впливу на виховання, як з боку вчителя, так і з боку батька та порушень поведінки не має. Крім цього, він спокійний, урівноважений. А тому може виховуватись школою і батьками за місцем їх проживання. Апелянт не погоджувався з висновком суду, що він як батько та мати хлопчика не приділяють уваги вихованню сина, оскільки це спростовується характристикию класного керівника. Зауважував, що інша його (батька) сім`я повноцінна, від другого шлюбу в нього дитина дівчинка, діти виховуються в любові і турботі. Матір хлопчик також відвідує, з її сім`єю товаришує. Також, суд не взяв до уваги думку Ковпаківського районного сектору Сумського міського відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 , що виховання можливе як за місцем проживання під наглядом батька так і школи за місцем навчання що підтверджується позицією класного керівника ОСОБА_17 . Також, суд не врахував і висновок судово-психіатричної експертии, згідно якої ОСОБА_9 не виявляє ознак будь-якого хворобливого розладу психологічної діяльності, не агресивний і не несе загрози для суспільства. Звертав увагу апелянт і на те, що всі малолітні учасники події між собою товаришують.

Законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_12 ОСОБА_13 зазначала, що судовий розгляд проведено не повно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і суд не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Апелянт наголошувала, що дії між малолітніми були на рівні гри, також стверджувала, що саме малолітній ОСОБА_7 сказав, що бачив в інтеренеті певні дії сексуального характеру між дорослими та запропонував їх спробувати. Малолітні сприйняли цю пропозицію і вирішили гратись в неї по черзі. Так, як батьків ОСОБА_16 не було, однак вони могли повернутись, то двері вирішили зачинити. ОСОБА_16 та ОСОБА_12 знімали все на відео і сміялись. Жодного насильства не було, все проходило як гра за згодою всіх учасників. Щодо того, що малолітній ОСОБА_7 суду повідомив, ще не пам`ятає хто пропонував гратись в цю гру, то це пояснюється його соромом і страхом, при цьому не заперечував того, що ініціатором був він. Як пояснили малолітні, гру припинили саме за бажанням ОСОБА_7 , оскільки він помітив, що його дії знімають на телефон і сміються. Апелянт переконаний, що ніхто з них, в силу свого віку не розумів того, що за такі дії існує кримінальна відповідальність. Просила врахувати, що внук ОСОБА_12 щиро розкаявся, на обліку в дитячій кімнаті поліції не був, приводів до поліції не мав. На думку апелянта суд не встановив хто був ініціатором гри і як саме малолітні сприймали вчинювані ними дії. Крім цього, суд не звернув уваги і на ОСОБА_15 , який також брав участь в грі. Також, суд не врахував психологічної та педагогічної характеристики КУ «Сумська загальноосвітня школа 1-3 ступенів № 22» згідно якої внук позитивно характеризується, підлягає впливу на виховання, як з боку вчителя, так і з боку бабусі і дідуся та порушень поведінки не має. Крім цього, він спокійний, урівноважений. А тому може виховуватись школою і бабусею і дідусем. Стверджувала, що батьки хлопчика вимушено покинули Україну, з метою заробити на проживання. При цьому, батьківські обов`язки вони виконують, гроші на утримання дитини дають, спілкуються з ним по телефону та в інтернеті. Не забувають спілкуватися батьки і з класним керівником хлопчика. Позитивні характеристики з місця роботи і місця проживання бабусі і дідуся свідчать про належне виховання внука. Зазначала, що вони відвідують школу, цікавляться його навчанням та поведінкою. Також, суд не взяв до уваги думку Ковпаківського районного сектору Сумського міського відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_12 , що виховання можливе як за місцем проживання під наглядом як бабусі і дідуся, так і школи за місцем навчання, що підтверджується позицією класного керівника ОСОБА_18 . Також, суд не врахував і висновок судово-психіатричної експертии, згідно якої ОСОБА_12 не виявляє ознак будь-якого хворобливого розладу психологічної діяльності, не агресивний і не несе загрози для суспільства. Звертала увагу апелянт і на те, що всі малолітні учасники події між собою товаришують.

Захисник ОСОБА_11 стверджував, що суд не дав оцінки долученим органом досудового розслідування до клопотання матаріалам, в яких відсутні дані які б свідчили про те, що малолітній ОСОБА_9 вийшов з-під контролю батьків, не підлягає виховному впливу та що він не може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. Переконаний, що суд не врахував характеристику Сумської ЗОШ № 22 відповідно до якої ОСОБА_9 характеризується позитивно, батько приділяє належну увагу його вихованню, цікавиться навчанням і його поведінкою та підтримує зв`язок із класним керівником. Вважав, що суд не в повній мірі надав оцінку щодо можливості, доцільності та правильності передачі малолітнього ОСОБА_9 під нагляд батька. На думку захисника, суд не переконався в тому, чи дійсно ОСОБА_9 не підлягає виховному впливу та не може бути виправленим шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. Звертав увагу, що на території України на даний час працює два спеціальних навчально-виховних заклади де можуть перевиховуватись малолітні в Запорізькій та Донецькій областях, що територіально віддалені в м. Суми і що негативно позначиться на малолітньому ОСОБА_9 . Звертав увагу на висновок органу пробації, який вважав, що виправлення ОСОБА_9 можливе на під наглядом батька. Аналогічні висновки були і у представника служби у справах дітей та представника ювенальної превенції.

Захисник ОСОБА_14 стверджував, що під час розгляду справи суд не заслухав думку представника служби у справах дітей та психолога про те, який саме захід виховного характеру буде в конкретному випадку найбільш ефективним. Суд не надав оцінки тому, що долучені органом досудового розслідування матеріали, не містять тих даних, які б свідчили що малолітній ОСОБА_12 вийшов з-під контролю батьків, не піддається виховному впливу та не може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. Також, суд не прийняв до уваги відомості про особу ОСОБА_12 , зокрема:

- психолого-педагогічні та психологічну характеристики КУ «Сумська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 22», відповідно до яких він характеризується позитивно;

- позитивну характеристику з місця роботи та місця проживання бабусі і дідуся малолітнього ОСОБА_12 ;

- банківську виписку, яка свідчить про те, що батьки ОСОБА_12 , що працюють за кордоном, постійно фінансово його пітримують;

- виписку з медичної карти ОСОБА_12 , яка свідчить про те, що малолітній ОСОБА_12 має хронічну хворобу гастрит, та потребує спеціальної дієти.

Також, суд не повно дав оцінку щодо можливості, доцільності та правильності передачі ОСОБА_12 під нагляд бабусі, яка має для нього авторитет, та може забезпечити належний рівень виховання. Суд не взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_7 та його матері, які пояснили, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 підтримують дружні стосунки, останній вибачився перед потерпілим, претензій один до одного не мають та просили не застосовувати до ОСОБА_12 примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціалізованої навчально-виховної установи для дітей та підлітків. Також, захисник звертав увагу, що ні орган досудового розслідування, ні суд першої інстанції, застосувававши до ОСОБА_12 запропонований слідчим вид примусового заходу виховного характеру, не з`ясували питання про можливість його перебування в такій установі за станом здоров`я. Також, суд не врахував висновок судово-психіатричної експертизи, згідно якої ОСОБА_12 не виявляє ознак будь-якого хворобливого розладу психічної діяльності. Не врахував суд і того, що на території України на даний час працює два спеціальних навчально-виховних заклади, де можуть перевиховуватись малолітні в Запорізькій та Донецькій областях, що територіально віддалені в м. Суми і що негативно позначиться на малолітньому ОСОБА_12 . Звертав увагу захисник і на позицію представників органу пробації, які вважали, що виправлення та перевиховання ОСОБА_12 можливе під наглядом бабусі ОСОБА_13 . Аналогічна позиція була і у представника служби у справах дітей та класного керівника ОСОБА_18 . З огляду на викладене, в тому числі і на те, що вину у скоєному ОСОБА_12 визнав, щиро розкаявся, усвідомлює факт вчинення протиправних дій, не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність і позитивно характеризується, захисник просив передати ОСОБА_12 під нагляд бабусі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 29 серпня 2020 року, близько 16 год. 40 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільно з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували за адресою: АДРЕСА_4 в гостях у спільного знайомого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У цей час ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , перебуваючи в одній із кімнат будинку АДРЕСА_4 , також коли ОСОБА_19 знаходився в даній кімнаті будинку, вирішили вчинити дії сексуального характеру щодо малолітнього потерпілого ОСОБА_7 .

Реалізуючи свої наміри ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_9 зачинив вхідні двері до кімнати таким чином, щоб перекрити вихід та не дати змоги малолітньому потерпілому ОСОБА_7 вийти з кімнати, користуючись його психічною безпорадністю, за наявності якої воля потерпілого на вступ у статеві зносини взагалі відсутня та викликана малолітнім віком, вчинили по черзі кожний оральне проникненням в тіло ОСОБА_7 з використанням власних геніталій без добровільної згоди потерпілої особи

Маючи спільний умисел з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 на зґвалтування малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_16 зафіксувати зазначені дії на свій мобільний телефон, що фактично і було виконано.

В подальшому ОСОБА_12 таким же чином зафіксував аналогічні дії ОСОБА_9 з потерпілим на відео. Відеозапис в подальшому був переглянутий невстановлена в ході досудового розслідування кількістю осіб.

Заслухавши доповідь судді, думки законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 ОСОБА_10 , законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_12 ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які узгодивши свої апеляційні вимоги, просили ухвалу суду змінити в частині призначення виду примусових заходів та застосувати відносносно малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі малолітніх на виховання батька та баби, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважала судове рішення законним і обґрунтованим та не вбачала підстав для його зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_12 та ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, тобто у вчиненні орального проникнення в тіло малолітнього потерпілого ОСОБА_7 з використанням геніталій, незалежно від добровільної згоди ОСОБА_7 , з кваліфікуючою ознакою вчинення таких дій відносно особи, яка не досягла 14 років, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, та апелянтами в суді апеляційної інстанції, з урахуванням їх зміненої позиції в ході слухання справи, не оспорюювались.

Всі доводи апеляційних скарг за своєю суттю зводились до того, що застосований до неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_9 примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків є надто суворим для них, а тому всі апелянти просили його змінити та застосувати інший вид примусовивих заходів виховного характеру у виді передачі малолітніх під нагляд батька та баби, які на переконання апелянтів, здатні здійснювати за ними належний нагляд та виховний вплив та що вони можуть систематично контролювати поведінку малолітніх, і більш м`який вид примусового заходу виховного характеру здатний забезпечити виправлення цих малолітніх осіб.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає такі доводи апелянтів слушними виходячи з наступного.

Так, згідно зі ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За положеннями ч.2 ст. 22 КК України, кримінальній відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.152 КК України, підлягають особи, які його вчинили у віці від 14 до 16 років.

У відповідності до ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Частиною 2 статті 105 КК України передбачено, що суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:

1) застереження,

2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3) передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

4) покладення на неповнолітнього, який досяг 15-річного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування майнових збитків;

5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує 3-х років.

Відповідно положень ч. 3 ст. 105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у ч. 2 ст. 105 КК України.

Відповідно до ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно - небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Положення ст. 103 КК України вимагають, щоб суд при призначенні покарання неповнолітньому, крім обставин, передбачених в статтях 65-67 цього Кодексу врахував умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

З огляду на п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього.

Крім того, відповідно до п. 9 вищевказаної Постанови, до спеціальних навчально-виховних установ направляють неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції приймаючи рішення про направлення малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_9 до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків врахував такі обставини, що

- малолітній ОСОБА_12 вчинив дії які містять ознаки особливо тяжкого кримінального правопорушення, батьки ОСОБА_12 через два тижні після вчинення інкримінованих їх малолітньому сину дії припинили його виховання та виїхали на заробітки за кордон, в теперішній час не приймають участь у його вихованні, переклавши вказані функції на його бабусю та не приїздили на судовий розгляд справи про застосування примусових заходів виховного характеру;

- малолітній ОСОБА_9 вчинив дії, які містять ознаки особливо тяжкого кримінального правопорушення, його батьки спільним вихованням сина тривалий час не займаються, мешкають в різних населених пунктах, батько ОСОБА_9 оцінюючи вчинок сина зазначає, що він «небагато натворив того, що не потрібно робити», а мати в теперішній час вихованням сина не займається.

Оцінивши матеріали справи в своїй сукупності з доводами апелянтів, колегія суддів вважає, що в даному випадку, суд першої інстанції визначаючи малолітнім саме такий вид примусового заходу виховного характеру, як направлення малолітніх до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків допустив порушення ст.414 КПК України, а саме призначив такий вид примусового заходу виховного характеру, який є невідповідним ступеню тяжкості суспільно-небезпечного діяння та особі малолітніх, що відповідно до ч.2 ст. 409 КПк України є підставою для зміни судового рішення.

Дійсно з матріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що малолітні ОСОБА_12 і ОСОБА_9 вчинили неправомірні дії, що підпадають під ознаки особливо тяжкого кримінального правопорушення. Видно і те, що малолітні виховуються у неповних сім`ях вихованням ОСОБА_12 займається бабуся та дідусь, а вихованням ОСОБА_9 його батько.

Водночас, колегія суддів не може залишити поза увагою і інші обставини справи, зокрема те, що в матеріалах справи відсутні дані які б свідчили про те, що малолітній ОСОБА_9 дійсно вийшов з-під контролю батьків, не підлягає виховному впливу та що він не може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру.

З характеристики Сумської ЗОШ № 22 вбачається, що ОСОБА_9 характеризується позитивно, батько приділяє належну увагу його вихованню, цікавиться навчанням і його поведінкою та підтримує зв`язок із класним керівником.

Представники органу пробації, служби у справах дітей і ювенальної превенції вважали, що виправлення ОСОБА_9 можливе на під наглядом батька.

Щодо факту перебування ОСОБА_9 лише під вихованням батька, оскільки той з матірю хлопця у шлюбі не перебуває, то вказана обставин хоч і має місце, однак не може безумоно стати підставою для застосування відносно малолітнього саме такого виду примусових заходів виховного характеру як направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків.

Щодо малолітнього ОСОБА_12 то тут також, матеріали справи не містять тих даних, які б свідчили що малолітній ОСОБА_12 вийшов з-під контролю батьків, не піддається виховному впливу та не може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру.

Колегія суддів звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_12 , зокрема на його позитивну характеристику, на позитивну характеристику з місця роботи та місця проживання бабусі і дідуся малолітнього ОСОБА_12 на те, що батьки ОСОБА_12 хоч і працюють за кордоном, однак беруть участь в його фінансовому забезпеченні, що не можна категорично вважати відсутністю їх у житті хлопчика.

Також слід звернути увагу і не те, що ОСОБА_12 не виявляє ознак будь-якого хворобливого розладу психічної діяльності, що вину у скоєному ОСОБА_12 визнав, щиро розкаявся та усвідомлює факт вчинення ним протиправних дій.

Враховуючи всі вказані обставини, а також те, що на території України на даний час працює два спеціальних навчально-виховних заклади де можуть перевиховуватись малолітні в Запорізькій та Донецькій областях, що територіально віддалені в м. Суми і дійсно можуть позначитись на малолітніх не виправленням, а навпаки негативним формуванням їх психічної діяльності, яка в силу їх малого віку, ще формується, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції змінити застосувавши до малолітніх ОСОБА_12 і ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька та баби і діда, які будуть достатніми для їх виправлення, відповідатимуть даним про осіб неповнолітніх, а також характеру вчиненого ними суспільно-небезпечного діяння та меті виправлення цих неповнолітніх.

Колегія суддів вважає за необхідне застосовуючи примусові заходи виховного характеру до ОСОБА_12 , у виді передачі його під нагляд його бабусі ОСОБА_13 передати його також і під нагляд діду ОСОБА_20 які зареєстровані та всі спільно проживають в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним актом обстеження, і таке рішення повністю узгоджується з п.3 ч.2 ст.105 КК України.

Тому, з урахуванням змінених апелянтами в ході апеляційного перегляду справи вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне їх задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити, застосувавши до малолітніх , інші, не такі суворі примусові заходи виховного характеру.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_14 задовольнити повністю, а апеляційні скарги законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_9 ОСОБА_10 , законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_12 ОСОБА_13 , задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2021 року, відносно малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , змінити.

На підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України, застосувати до ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі ОСОБА_12 під нагляд його бабусі ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та діду ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_6 , які зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 .

На підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України, застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі ОСОБА_9 під нагляд його батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_5 .

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,