Справа № 302/780/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурори ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/967/20, за апеляційною скаргою, яку подав перший заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2021 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючий, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України і його звільнено від кримінальної відповідальності та покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і його звільнено від кримінальної відповідальності та покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України.

Речові докази, що зберігались у матеріалах кримінального провадження, які знаходяться в прокурора ОСОБА_8 : трудова книжка і персональна справа ОСОБА_7 , - повернуто в Міжгірську районну філію Закарпатського ОЦЗ для здійснення відповідних записів і повернення трудової книжки ОСОБА_7 .

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_7 умисно, незаконно, з метою незаконного отримання грошових коштів, ввів в оману працівників Міжгірського районного центру зайнятості (на даний час Міжгірської районної філії Закарпатського обласного центру зайнятості) при отриманні статусу безробітного, що виразилось у таких діях.
18.11.2015 ОСОБА_7 звернувся до працівників Міжгірського районного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного та при оформленні персональної картки, умисно, використав завідомо підроблений запис у трудовій книжці серії НОМЕР_1 з неправдивими відомостями про стаж роботи підсобним робітником у приватному підприємстві «ЕПАУ ГРУП» у період часу з 01.09.2015 до 30.09.2015, хоча там ніколи не працював та ніяких договорів із указаним підприємством не укладав. Про внесення відповідного запису до трудової книжки про трудовий стаж у приватному підприємстві «ЕПАУ ГРУП» він домовився з ОСОБА_9 , перебуваючи біля адміністративної будівлі Міжгірського районного центру зайнятості в кінці серпня 2015 року, за що попередньо надав ОСОБА_9 гроші в сумі 1000 гривень. На підставі підробленого запису в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 було надано статус безробітного відповідно до постанови КМУ № 198 від 20.03.2013 «Про затвердження порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних» і на підставі цього, Міжгірським районним центром зайнятості (на даний час Міжгірської районної філії Закарпатського обласного центру зайнятості) йому було призначено виплату допомоги по безробіттю у період часу з 25.11.2015 по 07.06.2016 та 14.12.2016 по 27.05.2017 у сумі 6477,30 грн, яку ОСОБА_7 отримав і використав.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 191 та ч. 4 ст. 358 КК України, вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та покарання. Посилається на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження кримінальні проступки ОСОБА_7 вчинив у 2015 році, беззаперечно визнав свою вину, не оспорює встановлені органом досудового розслідування обставини, що на підставі ч. 2 ст. 284 КК України він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності. З огляду на вказане вважає, що суд першої інстанції безпідставно ухвалив щодо ОСОБА_7 вирок, яким звільнив його від кримінальної відповідальності та покарання. Окрім того, з огляду на вищенаведене, вважає, що суд повинен був постановити ухвалу про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Просить вирок скасувати, постановити ухвалу, якою ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 цього Кодексу, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений та представник потерпілого ОСОБА_10 повідомлені відповідно до вимог закону; що від них не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи і те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що оскільки висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) та використанні завідомо підробленого документу, зокрема фактичні обставини вчинення кримінальних проступків та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону, а також наявних у матеріалах справи доказах.
З огляду на вищенаведене, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто щодо незаконності вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та покарання.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно ухвалив щодо ОСОБА_7 вирок, яким звільнив його від кримінальної відповідальності та покарання, заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Вказане свідчить про те, що передбачені ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 190 КК України діяння, відповідно до ст. 12 цього Кодексу, віднесено до кримінальних проступків, оскільки санкціями цих норм передбачені покарання, не пов`язані з позбавленням волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Зі змісту обвинувального акту та вироку суду вбачається, що інкриміновані ОСОБА_7 діяння вчинені у 2015 році.
У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінальних проступків до моменту розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.
Однак, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та покарання у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, при цьому ухвалюючи вирок, не взяв до уваги положення п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, відповідно до якого кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а також те, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, не оспорює фактичні обстави, встановлені органом досудового розслідування.
При цьому, як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції як у мотивувальній, так і в резолютивній частинах вироку вказує на те, що ОСОБА_7 підлягає звільненню як від кримінальної відповідальності, так і від покарання, яке йому не призначалось.
Вищенаведене свідчить про те, що доводи апеляційної скарги прокурора, зокрема про те, що суд першої інстанції безпідставно ухвалив щодо ОСОБА_7 вирок, яким звільнив його від кримінальної відповідальності та покарання, оскільки повинен був постановити ухвалу про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, - є обґрунтованими, як і те, що такі суперечності та порушення кримінального процесуального закону вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. ст. 409, 412 КПК України утворює підставу для скасування вироку.
Відповідно до ст. 417 цього Кодексу суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Тому, беручи до уваги наведене вище, а також те, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних проступків до моменту розгляду кримінального провадження сплив строк понад три роки, а перебіг строку не зупинявся і не переривався, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалений щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції вирок, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та відповідно п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України закрити кримінальне провадження.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав перший заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 , задовольнити.
Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_7 скасувати на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, ст. 49 КК України у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: