Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/196/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 149 (124-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.03.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
при участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2022 року у межах кримінального провадження № 0000036 про продовження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 16 квітня 2022 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 149 КК України /ЄУН 404/3917/20/.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків; враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений, адвокат обвинуваченого, оскаржують ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи..

Судом не взято до уваги заперечень сторони захисту.

Наведені прокурором ризики не доведені; ОСОБА_8 перебуває під вартою з 21 квітня 2020 року, і для продовження строку тримання під вартою не достатньо ймовірних ризиків; не взято до уваги даних, передбачених ст. 178 КПК України (даних про особу обвинуваченого).

Аналогічні вимоги висуває в апеляційній скарзі й обвинувачений, просить застосувати стосовно нього більш м`який запобіжний захід: у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, вказуючи, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, свого підтвердження не знайшли, а він має постійне місце проживання, на утриманні малолітню дитину, на яку сплачує аліменти, має стійкі соціальні зв`язки.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив апеляційні скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг, колегією суддів зауважується про наступне.

Як убачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 149 КК України /ЄУН 404/3917/20/.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вимог закону місцевий суд дотримався.
Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.
ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні тримається під вартою з 2020 року; у справі наразі розпочато і триває судове слідство.
При цьому слід враховувати, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії особливо тяжких, умисне, інкриміноване вчиненням у складі організованої групи.

Покарання за вчинення даного кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Крім того, враховується, що ОСОБА_8 безробітний, офіційного джерела заробітку не має.

У кримінальному провадженні наразі не допитані судом свідки, не досліджені у повному обсязі письмові, речові докази.

ОСОБА_8 , усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду, незаконно впливати на учасників судового провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Доводи сторони захисту з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.
Наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 постійного місця проживання, малолітньої дитини, тощо, уособлено не зменшує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та, зважаючи на встановлені зазначені вище обставини, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вряд чи є стримуючим фактором щодо дотримання належної процесуальної поведінки обвинуваченим.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2022 року у межах кримінального провадження № 0000036 про продовження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 16 квітня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4