УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2021 Справа №607/20586/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

у судовому засіданні, проведеному у приміщенні суду в м. Тернополі, з розгляду заяви засудженого ОСОБА_3 про застосування щодо нього ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII,

- за участю: прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2021 року засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив застосувати до нього в силу Закону України ч.5 ст.72 редакції Закону №838-VIII, з 14 жовтня 2014 року до 17 жовтня 2014 року включно, та застосувати ст.72 КК України з 18 жовтня 2014 року, так як він знаходився під домашнім арештом до взяття під варту; зарахувати домашній арешт як два дні за один день взяття під варту, як передбачає санкція статті 72 КК України; застосувати до нього ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII взяття під варту і етапування до прибуття до ДУ Райківецької виправної колонії №78, так як період етапування та режим утримання відбувався близько двох місяців.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні подану засудженим заяву підтримали, просили її задовольнити з мотивів, що в ній наведені.

Прокурор щодо задоволення заяви заперечила з огляду на її безпідставність.

Суд, розглянувши заяву, заслухавши думку прокурора та засудженого, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, приходить до переконання про наступне.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 7 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання останньому визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, врахувавши в строк відбуття покарання термін його затримання в період з 14 жовтня 2014 року по 17 жовтня 2014 року включно.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно п.4 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838 - VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.1 ЗУ «Про попереднє увязнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Оскільки норма ч.5 ст.72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є складовою частиною інституту призначення покарання, тобто нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права, яка іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст.5 КК України, тому при вирішенні питання про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання, слід враховувати час вчинення особою злочину та застосовувати правила дії у часі Закону України про кримінальну відповідальність.

Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 29 серпня 2018 року в справі№663/537/17 провадження №13-31кс18.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 був затриманий з 14 жовтня по 17 жовтня 2014 року.

Вирок щодо ОСОБА_3 , від 23 січня 2015 року, набрав законної сили 24 лютого 2015 року.

За таких обставин суд вважає, що на підставі ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838 - VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" ОСОБА_3 в строк відбуття покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2015 року за ч.2 ст.121 КК України в межах кримінального провадження №0002653 від 12 жовтня 2014 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення останнього, а саме: з часу затримання ОСОБА_3 , з 14 жовтня по 17 жовтня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стосовно вимог засудженого про зарахування строку застосування щодо нього домашнього арешту з розрахунку два дні за один день взяття під варту, як передбачено статтею 72 КК України, суд приходить до переконання про необхідність зазначити наступне.

Ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838 - VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" закріплено правила зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, що провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку:

1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини;

2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті.

При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

У строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Домашній арешт у відповідності до п.п.1 п.3 Інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 13.07.2016 № 654, - є видом запобіжного заходу, який застосовується в кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді, суду до підозрюваних або обвинувачених осіб за вчинення ними злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, та полягає в забороні залишати їм житло цілодобово або в певний період доби.

З огляду на наведене, в частині вимог засудженого ОСОБА_3 щодо зарахування строку застосування щодо нього домашнього арешту з розрахунку два дні за один день взяття під варту, слід відмовити, оскільки, застосування щодо особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту на визначений строк, не є підставою для подальшого зарахування строку застосування такого запобіжного заходу до строку перебування під вартою.

Стосовно вимог засудженого ОСОБА_3 щодо застосування до нього ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII стосовно взяття під варту і етапування до прибуття до ДУ Райківецької виправної колонії №78, суд приходить до переконання про необхідність зазначити про наступне.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 січня 2016 року за вих.№223 20/0/4 16 незалежно від процесуального порядку (КПК чи КПК 1960 року) попереднє ув`язнення у розумінні положень с.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку з цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.

Керуючись ст.ст. ст. 537, 539, ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838 - VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", ЗУ «Про попереднє увязнення», -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_3 про застосування щодо нього ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII, - задовольнити частково.

На підставі ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838 - VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" ОСОБА_3 в строк відбуття покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 23 січня 2015 року за ч.2 ст.121 КК України в межах кримінального провадження №0002653 від 12 жовтня 2014 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення останнього, а саме: з часу затримання ОСОБА_3 , з 14 жовтня по 17 жовтня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, що становить 8 (вісім) днів.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1