печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5954/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000209 від 28.02.2020 ,-

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2021 №757/11950/21-к у кримінальному провадженні № 0000209 від 28.02.2020.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що вказаною ухвалою було накладено арешт на перелік об`єктів нерухомого майна, серед якого:

земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0756 загальною площею 0,1709 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у власності ОСОБА_4

земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0738 загальною площею 0,171 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у власності ОСОБА_4 .

В обгрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_4 вважає, що арешт накладено необгрунтовано, ухвала суду базується на припущеннях органу досудового розслідування, прокурора, які не підтверджені доказами. Вказує, що на думку сторони обвинувачення арештовані земельні ділянки кадастровий номер :02:001:0756, :02:001:0738 відводились у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель оздоровчого та рекреаційного призначення та розташовані на колишній території дитячого оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому передача даних земельних ділянок Стрілківською сільською радою у власність здійснена із порушенням вимог ст. 20 3емельного кодексу України, одночасно вважає арештоване майно таким, що набуте кримінально протиправним шляхом, тобто відповідно до положень ст. 98 КПК України є речовим доказом.

Але стороною обвинувачення не доведено, що арештовані земельні ділянки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінальним чи протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розумінні ст. 98 КПК України.

ОСОБА_4 є законним та добросовісним власником земельних ділянок, які були набуті нею у власність у передбаченому законом порядку та яка реалізовувала свое право щодо свободи користування та розпорядження, як добросовісний набувач майна, а вищезазначеною ухвалою обмежені її права як власника та законного користувача зімельними ділянками. У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не повідомлено про підозру і не вбачається здійснення кримінального провадження щодо неї, а відтак зазначає, що не було законних підстав для арешту майна ОСОБА_4 .

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 є добросовісними набувачами арештованого майна, а прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено обставин, які б свідчили про можливість зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна, зазначене обмеження права власності не е співрозмірним з публічним інтересом. Втручання у права власника майна, якому належать земельні ділянки на праві власності, шляхом накладення на нього арешту, не є співрозмірним з потребами кримінального провадження.

Вказане свідчить про наявність підстав для скасування вказаного арешту, підстави у подальшому застосуванні якого відсутні.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 , будучи під власноручну розписку повідомленим про місце, день і час судового розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився, в заяві від 11.02.2022 послався на зайнятість в участі судового розгляду іншого кримінального провадження, а також на те, що на даний час зняття арешту з майна, зазначеного у клопотанні адвоката ОСОБА_3 , не зашкодить завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим не заперечував протий його скасування. З огляду на викладене, слідчий суддя визнав можливим провести судовий розгляд за відсутності прокурора.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України знаходиться кримінальне провадження №0000209 від 28.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2021 №757/11950/21-к у кримінальному провадженні № 0000209 від 28.02.2020 було накладено арешт на перелік майна серед якого:

земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0756 загальною площею 0,1709 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у власності ОСОБА_4

земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0738 загальною площею 0,171 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у власності ОСОБА_4 .

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна, на яку, як володільця майна, йдеться посилання у змісті ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2021 про арешт майна.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2021 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, встановивши заборону державним органам та органам нотаріату вчиняти будь які дії пов`язані з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників майно (земельні ділянки) відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Вирішуючи клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна слідчий суддя виходить з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в постанові № 4 від 07.02.2014 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Так, із фабули кримінального провадження №0000209 від 28.02.2020 вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що службові особи Щасливцевської та Стрілківської сільської рад Генічеського району Херсонської області, вступивши в змову зі службовими особами проектних організацій, службовими особами Держгеокадастру та іншими особами, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди, в порушення норм Земельного та Водного кодексів України, шляхом підробки документів землеустрою та висновків про розгляд проектів землеустрою, передають у власність підконтрольним громадянам земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з метою їх подальшої реалізації, в межах дії обмежень прибережних захисних смуг вздовж морів та інших водних об`єктів, в тому числі на самих водних об`єктах. Зокрема, незаконно передані у власність громадян земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:1256, :04:001:1519, :04:001:1329, :04:001:1408 та інші.

Як свідчать матеріали за клопотанням адвоката, відповідно до:

-договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2019 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купила земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0738 загальною площею 0,171 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- договору дарування земельної ділянки від 24.09.2020 ОСОБА_7

передала ОСОБА_4 безоплатно у власність земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0756 загальною площею 0,1709 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 набула земельні ділянки в законному порядку, їх державна реєстрація, чинність усіх договорів не може свідчити про те, що придбане майно опинилося у власності ОСОБА_4 злочинним шляхом. Також ОСОБА_4 не є учасником кримінального провадження № 0000209 від 28.02.2020, до кримінальної відповідальності не притягується і статусом підозрюваної в даному кримінальному провадженні не наділена, як на момент накладення арешту, так і на момент розгляду клопотання про скасування арешту.

Жодних подій чи обставин, які б вказували на причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, по якому здійснюється досудове розслідування, не має, повідомлення про підозру у вчиненні злочину їй не оголошено.

Зазначені доводи є належними, допустими та достатніми в розумінні положень ст.ст.84, 85, 86 КПК України доказами, прокурор ОСОБА_5 в заяві від 11.02.2022 проти задоволення клопотання не заперечував.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що ОСОБА_4 не є особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, про підозру у вчиненні злочину їй не оголошено, з огляду також на позицію прокурора, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особою майном та обумовлювали арешт її майна, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року у справі №757/11950/21-к на об`єкти нерухомого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження вказаним майном, а саме на:

земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0756 загальною площею 0,1709 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у власності ОСОБА_4

земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0738 загальною площею 0,171 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у власності ОСОБА_4 , - шляхом заборони державним органам та органам нотаріату вчиняти будь які дії пов`язані з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників, щодо земельних ділянок, - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1