ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/709/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-кп/818/3210/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7
обвинуваченої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 06 жовтня 2021 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 06 жовтня 2021 року, в тому числі, продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 04.12.2021 року включно.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або якщо ухвалу судді буде залишено без змін то просить визначити розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 190 320 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що до клопотання прокурором не надано жодного доказу на підтвердження продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України. Також, судом необґрунтовано визначено максимальний розмір застави в розмірі 630 600 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_8 , та її захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, а також прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження та вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а саме у шахрайстві заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненим організованою групою, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Відповідно до практики ЄСПЛ викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України» встановлено, що «продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні. Враховуючи тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винною, ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на потерпілих та свідків; також існує ризик того, що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні для перевірки версії сторони обвинувачення або захисту.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник стосовно не доведення продовження існування ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються сукупністю відомостей судового провадження, що свідчить про прийняття судом першої інстанції обґрунтованого рішення.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що на цій стадії процесу жоден інший більш м`який запобіжний захід крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуванню ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченої під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги всі ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд першої інстанції надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, дані про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків (ч.5 ст.183 КПК України).

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Твердження апелянта про те, що обраний судом розмір застави для підозрюваної не відповідає її майновому стану і є завідомо непомірним для неї, є безпідставним, оскільки він обраний судом у межах встановлених відповідно до положень ч.5 ст.182 КПК України, а доводи апелянта з цього приводу мають суто суб`єктивний характер.

Підстав для зменшення розміру застави, визначеної судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу, про що ставить питання захисник, колегія суддів не вбачає, оскільки матеріали кримінального провадження підтверджують наявність обставин, які дають підстави вважати, що саме обраний судом розмір застави зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо надмірного розміру застави, визначеного судом в порядку ч.3 ст.183 КПК України, є необґрунтованими, оскільки існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваною особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, і застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: