Справа № 438/702/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1017/21 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу начальника Бориславського відділу Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Бориславського міського суду Львівської області від 21 вересня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України ухвалено зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання з процесуальними витратами, накладеним арештом на майно та речовими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_7 04 лютого 2021 року приблизно о 19 год 00 хв на вул. Шевченка у м. Бориславі, навпроти подвір`я будинку №216, керуючи автомобілем марки RENAULT моделі KANGOО реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Шевченка в напрямку центру міста, всупереч вимог Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: п.1.5 «згідно якого - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.12.3 «згідно якого - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», під час проїзду прямою ділянкою дороги, не маючи перешкоди у видимості проїзної частини дороги по напрямку руху, не оцінив та проявив неуважність до дорожньої обстановки і з моменту виявлення перешкоди для руху, а саме пішохода, яка сиділа на смузі руху автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, не вжив заходів для зупинення транспортного засобу або її безпечного об`їзду, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода - потерпілу ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження - закриті переломи першого ребра справа по білягрудинній лінії, другого ребра справа по білягрудинній та середньо-ключичній лініях, третього, четвертого, п`ятого ребер справа по лопатковій та передньо-підпахвовій лініях, шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого, десятого ребер справа по білягрудинній та середньопідпахвовій лініях, в проекціях переломів п`ятого - восьмого ребер з пошкодження пристінкової плеври по лопатковій та середньо-підпахвовій лініях, першого ребра зліва по лопатковій лінії, другого ребра зліва по середньо-підпахвовій лінії; закритий багатоуламковий перелом лівої плечової кістки у верхній третині; закритий косо-поперечний перелом правої стегнової кістки у верхній третині; закриті переломи кісток тазу в ділянці клубових кісток справа і зліва з переходом лінії перелому на ділянку кульшових суглобових западин; закритий перелом поперечного відростка першого грудного хребця; рана на чолі справа; садна на спинці носа, в ділянці вилиці справа, на чолі зліва, в ділянці пахової складки справа; синці на передніх поверхнях обох плечей, на зовнішній та задній поверхнях лівого плечового суглобу, на внутрішній поверхні лівого плеча та передпліччя, на правому передпліччі по зовнішній поверхні, на передній черевній стінці справа, на передній поверхні грудної клітки посередині, на передній поверхні лівого стегна, в ділянці пахової складки справа, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на передньо-внутрішній поверхні правого стегна, на передній поверхні правого колінного суглобу, в ділянці попереку посередині, в ділянці попереку справа. В подальшому внаслідок важкої тупої травми у вигляді множинних переломів ребер з обох сторін з крововиливом в плевральну порожнину, закритих переломів кісток тазу, лівої плечової кістки та правої стегнової кістки, яка призвела до розвитку легенево-серцевої недостатності та настанню 22 лютого 2021 року смерті ОСОБА_9 .

Не погоджуючись із зазначеним вироком, начальник Бориславського відділу Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Бориславського міського суду Львівської області від 21 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки. Згідно зі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений вчинив хоч необережний, однак тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини, відтак збереження за обвинуваченим права керування транспортними засобами негативно впливає на сприйняття не тільки ним, але й суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

На переконання апелянта, як обставину, що пом`якшує покарання, судом враховано щире каяття, однак не вмотивовано належним чином, у яких саме діях виражалось відповідне ставлення ОСОБА_7 до скоєного.

Також прокурор звертає увагу на те, що об`єктивними даними не підтверджена та обставина, що керування транспортним засобом є необхідним для отримання додаткового джерела доходу, адже не з`ясовано, для якої саме роботи буде використовуватися цей автомобіль та чи безпечним буде збереження за обвинуваченим керування транспортним засобом.

На його переконання, судом першої інстанції безпідставно не застосовано додаткове покарання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та кваліфікація діянь, є вірним, що ніким не оспорюється.
Відповідно до положень ст.50 КК України, метою покарання є не тільки кара за вчинене, але й виправлення засудженого. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З огляду на вказану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
При цьому, відповідно до вимог ст.65 КК України, суду при призначенні покарання слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
З огляду на положення ст. 65 КК України, а також роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.
При цьому відповідно до санкції ч.2 ст. 286 КК України вчинення даного кримінального правопорушення карається позбавленням волі строком від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив покарання ОСОБА_7 , яке не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідкам.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами провадження, ОСОБА_7 вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, який є необережним. При цьому при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому судом призначено покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі та відповідно до положень ст. 75, 76 КК України звільнено його від відбування даного покарання з випробуванням строком на 3 роки, однак без призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Мотивуючи своє рішення про недоцільність призначення такого додаткового покарання, суд врахував думку прокурора та потерпілого, які просили не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, а також те, що діяльність обвинуваченого не пов`язана з керуванням транспортним засобом, проте для нього та його сім`ї наявність права керування транспортним засобом є необхідним для отримання додаткового джерела доходу.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком, адже при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Так незаконні дії ОСОБА_7 хоча і носять характер необережних, все ж таки полягають саме в грубому порушенні ПДР, які він як водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. В даному випадку порушення обвинуваченим, навіть і з необережності, обов`язку дотримуватися ПДР призвело до непоправних порушень невід`ємних прав потерпілої особи, в тому числі і на здоров`я та життя.

Наслідком такого порушення, на думку апеляційного суду, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченого, зокрема, права на керування транспортними засобами, не дивлячись на те, що його діяльність, за його твердженням, пов`язана з керуванням транспортними засобами. Покарання без призначення такого додаткового покарання, на думку колегії суддів, не сприятиме досягненню мети покарання та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, крім того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настали тяжкі, безповоротні наслідки у вигляді смерті людини.

З огляду на викладене, не дивлячись на визнання вини та наявність щирого каяття обвинуваченого та відшкодування завданої шкоди, думки потерпілого, в якого відсутні претензії до обвинуваченого, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання не може залишатися в силі та підлягає скасуванню у відповідності до положень ст.ст. 409, 413, 414 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням в цій частині нового вироку та призначенням обвинуваченому відповідного основного покарання згідно з положеннями КК України, враховуючи усі обставини, які зазначені вище, та з обов`язковим призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані особи обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також думку потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому основного покарання у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки, що ніким не оспорюється.

Водночас, колегія суддів ураховує також непоправні наслідки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення у вигляді смерті людини, а також підвищену суспільну небезпечність для життя та здоров`я людини даного виду злочину, та вважає за необхідне призначити останньому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими громадянами, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу начальника Бориславського відділу Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Бориславського міського суду Львівської області від 21 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно зі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10