ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2988/21 Справа № 204/1596/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000167 за апеляційними скаргами прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він у період іспитового строку двох років - не вчинить нового правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 періодично з`являтися до реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався.
Доля речових доказів вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України, що виразилися в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , 26.01.2019 року приблизно о 22 год. 24 хвл., знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Кротова, біля будинку № 5, під час складання працівниками Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області капралом поліції ОСОБА_12 та сержантом поліції ОСОБА_13 , адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за порушення правил дорожнього руху, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перешкоджав працівникам УПП виконувати службові обов`язки, зухвало та нецензурно висловлювався в адресу працівників патрульної поліції та штовхав останніх. У зв`язку з чим, під час складання матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 178 КУпАП та, намагаючись застосувати до нього спеціальний засіб «кайданки», ОСОБА_7 чинив опір та у подальшому, лежачи спиною на асфальті, наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя працівника УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді забію, садна верхньої губи м`яких тканин. Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя в область верхньої губи потерпілому сержанту поліції ОСОБА_13 , у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків, чим заподіяв працівникові правоохоронного органу потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 604е від 25.02.2019 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, на підставі п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого та ухвалити новий вирок, за яким: ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначити покарання за ч. 2 ст. 345 КК у вигляді 3 років позбавлення волі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що призначене ОСОБА_7 за вироком суду покарання є занадто м`яким. Так, суд належним чином не прийняв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним у скоєному, та при призначенні вироку судом належним чином не було враховано того факту, що ОСОБА_7 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, на чому в судових дебатах було наголошено прокурором та про що вказали у своїх показах всі без винятку свідки.
Разом з тим судом, при призначенні вироку належним чином не враховано й того факту, що вказаний злочин вчинено проти авторитету органів державної влади, оскільки ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження працівникові патрульної поліції при виконанні ним своїх службових обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник просить закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що при винесенні вироку судом першої інстанції були допущені: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність., які вказують на його незаконність, необґрунтованість.
В доповнення до апеляційної скарги захисник вказує, що у зв`язку з відсутністю постанови про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні обвинувачений та захисник апеляційну скаргу захисника підтримали, на її задоволенні наполягали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, підтримала свою апеляційну скаргу.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч. 3 ст. 345 КК України, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених доказів, що узгоджуються між собою.
Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вказані докази, суд першої інстанції дав їм належну оцінку не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину та доведеність вини останнього у його вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.
Так, у межах судового розгляду в суді першої інстанції було досліджено зокрема показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 ОСОБА_14 .
Крім показань потерпілого, свідків, вина обвинуваченого підтверджується й письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.
Щодо доводів захисника про те, що відсутність постанови про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень.
Апеляційний суд не погоджується з твердженням суду першої інстанції про невідповідність критеріям доказу роздруківки фото, зробленого захисником, та невідповідності відомостей на ній фактичним обставинам справи, оскільки діючим КПК України не передбачено заборони здійснення ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за допомогою технічних засобів.
В свою чергу, вищезазначене не спростовує висновків суду щодо належного оформлення постанови про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Так, обвинувальний акт відносно ОСОБА_15 надійшов до суду першої інстанції разом з реєстром матеріалів досудового розслідування у якому зазначено про наявність постанови про призначення групи прокурорів від 27.01.2019 року.
Крім того, в матеріалах справи (а.с. 6 том. 1) наявна вищезазначена постанова, яка підписана заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_16 та згідно якої по кримінальному провадженню № 0000767 від 27.01.20219 року призначено групу прокурорів у складі: ОСОБА_17 та ОСОБА_9 ; старшим групи прокурорів визначено ОСОБА_17 .
Текст даної постанови про призначення групи прокурорів, у даному кримінальному провадженні, повністю відповідає, долученій захисником, копії постанови про призначення групи прокурорів.
На наявність постанови про визначення групи прокурорів ОСОБА_17 та ОСОБА_9 вказує також витяг з ЄРДР від 27.01.2019 року у даному кримінальному провадженні.
Кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язковість винесення керівником відповідного органу прокуратури постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, її відповідність вимогам до процесуального рішення у формі постанови, у тому числі щодо підписання службовою особою, яка її прийняла, та долучення постанови до матеріалів досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень.
Апеляційний суд приходить до висновку, що наявна в матеріалах справи постанова про призначення групи прокурорів по кримінальному провадженню № 0000167 від 27.01.2019 року, яка підписана заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 повністю відповідає вимогам ст. 110 КПК України, відсутність на копії постанови, наданої захисником, підпису заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_16 не свідчить про зворотнє та не є підставою для визнання недопустимими доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо, відповідно, м`якості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до наступного.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Зі змісту апеляційної скарги прокурора убачається, що останній фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення судом покарання.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, повною мірою виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, провину в скоєному не визнав, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, на обліку у у лікарів нарколого та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючих обставин вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання, як на те посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим, підстави вважати покарання несправедливим внаслідок м`якості відсутні.
Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень
Таким чином, з огляду на разом вищенаведене, судом ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 345 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4