Дата документу 06.12.2021
Справа № 334/8608/21
Провадження № 1-кп/334/909/21
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

06 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Ленінським районним судом м. Запоріжжя здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені № 1-кп/334/909/21 за обвинуваченням ОСОБА_4 за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, які були встановлені під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не перестали існувати, що підтверджує тим, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за який передбачене безальтернативно покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення та розуміючи невідворотність покарання, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, так як не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, а також розуміє невідворотність покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2021. ОСОБА_4 є особою, раніше судимою за вчинення злочинів проти власності, судимість за які у встановленому законом порядку не зняті та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став, відповідних висновків для себе не зробив та знову вчинив аналогічне кримінальне правопорушення, перебуваючи на випробувальному терміні, а також не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що перебуваючи поза межами місця позбавлення волі останній може вчините нове кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, з метою отримання прибутку.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Пояснив, що він визнає обставини, зазначені у клопотанні прокурора, проте він не переховувався від органів досудового розслідування. Заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт.

Захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечила. Пояснила, що ризики, зазначені прокурором у клопотання, не доведені, оскільки не надані відповідні докази. Підтримала клопотання обвинуваченого.

Заслухавши клопотання прокурора та обвинуваченого, думку захисника, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді від 13.10.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Термін дії ухвали закінчується 09.12.2021.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду.

ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання до 6 років позбавлення волі, офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, що дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки відсутні достатні стримуючі фактори, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів. Вчинив цей злочин під час іспитового строку за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2020, не має постійного джерела доходів. Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, а отже і про існування ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист права власності потерпілого.

Відповідно до частини третьої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.,

Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), № 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, «І.А. проти Франції» (I.A. v. France), № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, «Єлоєв проти України», № 17283/02, п. 60, від 6 листопада 2008 року).

Суд зазначає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи вищевказане, у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу необхідно відмовити.

Оскільки на даний час у справі проводиться підготовче провадження, зважаючи на категорію і складність справи, які потребують значного проміжку часу для закінчення судового провадження, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому на 60 діб.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 197, 315, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Термін дії ухвали закінчується 04 лютого 2022 року о 14.30 годині.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 06 грудня 2021 року.

Суддя: