ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/3762/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1716/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , з участю потерпілого ОСОБА_9 , без участі представника потерпілого ОСОБА_10 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою потерпілого на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 02 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покотилівка Харківського району Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, пенсіонера, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 2512,16 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 4000 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 10 2019 року приблизно о 15 30 годині ОСОБА_7 внаслідок порушення п. п. 2.9 а), 12.3 Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним автомобілем «Peugeot 301», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Вторчерметівській у напрямку Сімферопольського шосе в м. Харкові, діючи необережно, не врахував дорожню обстановку, проявив необачність та при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , який був припаркований вздовж узбіччя зазначеної вулиці, який ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_3 , поряд з яким в цей момент знаходився ОСОБА_9 , внаслідок чого останньому спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання, задовольнивши при цьому його цивільний позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскільки ОСОБА_7 відшкодував моральну шкоду лише частково, що свідчить про відсутність у його діях щирого каяття, а кримінальне правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, то призначення покарання у виді штрафу є таким, що суперечить принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.
Крім того, вказує, що у результаті кримінального правопорушення, йому було завдано моральної шкоди, спричиненої тілесними ушкодженнями та стражданнями внаслідок пошкодження автомобіля та необхідністю докладання зусиль для його відновлення.
Внаслідок чого, вважає, що розмір заявленої ним моральної шкоди є обґрунтованим, а цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Потерпілий ОСОБА_9 просив про задоволення його апеляційної скарги у повному обсязі.

Прокурор вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не вбачали підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілого, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

В ході перевірки доводів апеляційної скарги потерпілого щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення особу ОСОБА_7 , який є особою похилого віку, не працює, є пенсіонером, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем мешкання має задовільні характеристики.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції визнано щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого визнано скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не залишено поза увагою також досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, а ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченого оцінюється як середній.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Оцінюючи доводи апелянта в частині безпідставного визнання обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого його щирого каяття, колегія суддів виходить із наступного.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав повністю, зазначив, що щиро кається у вчиненому, надавши детальні пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Такої ж позиції обвинувачений дотримувався і на стадії досудового слідства. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та підтверджено самим потерпілим ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 добровільно відшкодував потерпілому суму матеріального збитку у розмірі 7000 гривень та суму морального збитку у розмірі 900 гривень.

Вказана позиція обвинуваченого, на переконання колегії суддів свідчить про повне визнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому, негативній оцінці вчиненого діяння, бажання виправити ситуацію та готовність понести заслужене покарання, що є характеризуючими ознаками щирого каяття.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної вимоги потерпілого ОСОБА_9 щодо задоволення цивільного позов у повному обсязі та стягнення на його користь завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, колегія суддів погоджується з її доводами та вважає, що судом першої інстанції було безпідставно занижено її суму.

Так відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер, тривалість та обсяг душевних та психічних страждань, характер наслідків спричиненої потерпілому ОСОБА_9 душевної травми, оскільки у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_7 , останній, отримавши закритий перелом лівої гомілкової кістки був змушений змінити свій звичний спосіб життя, оскільки потребував тривалого лікування, яке продовжуватиметься щонайменше ще один рік, внаслідок чого потерпілий позбавлений можливості нормально рухатись.

Крім того, для забезпечення лікування потерпілий був змушений у терміновому порядку позичати у знайомих та родичів велику суму грошових коштів.

Статтею 408 КПК України передбачено, що апеляційний суд має право зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

За таких обставин, з урахуванням принципу розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 50 000 тисяч гривень, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілого в цій частині підлягає задоволенню.

Будь-яких інших порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є безумовне скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 404, ч.1 ст. 407, 408, 409, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 02 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - в частині стягнення моральної шкоди, - змінити.

Апеляційну скаргу потерпілого, - задовольнити частково.

На підставі п.3 ч.1 ст.408 КК України збільшити суму, яка підлягає стягненню на користь потерпілого ОСОБА_9 та стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого на відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4