ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.09.2021 Справа №607/13563/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 14 лютого 2021 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лосяч Борщівського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого провідним інспектором відділу житлового забезпечення управління об`єктами державної власності капітального будівництва, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

та законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2021 року близько 13 годин 20 хвилин водій ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем марки Сіtrоеn моделі Веrlingо д.н.з. НОМЕР_1 , без вантажу з двома пасажирами, один із яких неповнолітній. Рухаючись другорядною дорогою із сторони с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, мав намір здійснити виїзд на головну дорогу «Доманове - Ковель - Чернівці - Тереблече» та продовжити рух у напрямку м. Тернопіль. Під час керування вищевказаним автомобілем водій ОСОБА_3 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, завдавати шкоди життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР України).

Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та унаслідок грубого порушення вимог п. 1.10 ПДР України (в частині значення терміну «дати дорогу», «безпечна швидкість») п. 10.1 ПДР України «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 10.8 (2 частина) ПДР України «якщо в місці в`їзду на дорогу є смуга розгону, водій має рухатися по ній і вливатися в транспортний потік, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі», п. 12.1 ПДР України «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», 16.11 ПДР України «перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють; У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті знаками пріоритету».

Так, коли водій ОСОБА_3 здійснював виїзд на головну дорогу «Доманове - Ковель - Чернівці - Тереблече», порушуючи розділ 33 «Дорожні знаки» ПДР України (в частині вимог попереджувального знаку 1.13 «Слизька дорога», знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» та наказового знаку 4.2 «Рух праворуч») водій ОСОБА_3 допустив занос транспортного засобу, внаслідок якого не надав перевагу у русі транспортному засобу, який рухався головною дорогою, порушуючи п. 10.8 ПДР України.

В цей же час головною дорогою у напрямку м. Тернопіль зі сторони м. Теребовля рухався технічно несправний автобус Mercedes - Benz д.н.з. НОМЕР_2 , сполученням «Чернівці - Тернопіль» під керуванням водія ОСОБА_7 , яка полягала у невідповідності вимогам п. 31.1 Правил дорожнього руху України, яка могла мати вплив на керування транспортним засобом, могла бути виявлена водієм та не могла бути технічною причиною ДТП.

Внаслідок виїзду автомобіля марки Citroen моделі Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 , в стані заносу, водій ОСОБА_3 створив аварійну дорожню ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема для водія автобуса Mercedes - Benz д.н.з. НОМЕР_2 , позбавивши останнього можливості запобігти своїми односторонніми діями настанню ДТП та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пасажир автомобіля Citroen моделі Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , 2004 року народження отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови, відкритої черепно-мозкової травми із переломом кісток склепіння і основи черепа зліва, забиттям речовини головного мозку, крововиливом над твердою мозковою оболонкою лобної частки лівої півкулі головного мозку, скупченням крові у лівій верхньощелеповій пазусі однойменної кістки. Із зовнішніх ушкоджень описані «рвана рана лобної ділянки зліва» (в деяких записах «забій» рана, «лобно-скронева» і «скронева» ділянки), садна обличчя (без уточнення анатомічної локалізації), синець повік лівого ока. Крім цього, у неповнолітнього ОСОБА_8 також відмічено «розтягнення та перенапруження капсульно-зв`язкового апарату шийного відділу хребта» та із зовнішніх ушкоджень описано садна обох кистей. Виявлені у неповнолітнього ОСОБА_8 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння.

Порушення водієм автомобіля Citroen моделі Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 , вимог п. 2.3 «б», «д», п. 1.10, п. 10.1, п. 10.8 (2 частина), п. 12.1, п. 16.11, та розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України (в частині вимог попереджувального знаку 1.13 «Слизька дорога», знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» та наказового знаку 4.2 «Рух праворуч») ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням малолітньому потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

28 вересня 2021 року між прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України за встановлених у висунутій підозрі обставин, істотних для даного кримінального провадження та ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому, в угоді обумовлено те, що ОСОБА_3 визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, відшкодував потерпілому завдані збитки.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Як вбачається із письмової заяви потерпілого ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_6 від 28 вересня 2021 року, потерпілий надав письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_8 угоди про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 та ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374, 475, 476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити укладену між прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника адвоката ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1