ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/1789/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-31.10.2019 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 31.10.2019 року у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі та ОСОБА_7 визначено остаточне покарання 1 рік 7 місяців позбавлення волі

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ст.349 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_7 19 лютого 2020 року, у вечірній час доби, більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилось можливим, перебуваючи на однієї з вулиць м.Харкова, більш точно місце в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилось можливим, діючи умисно, з метою особистого вживання, без мети збуту, у малознайомого йому чоловіка придбав медичний шприц, в якому знаходилася рідина, яка містить в своєму складі наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину, склала 0,8071 грам, тим самим незаконно придбав та став незаконно зберігати при собі в рукаві своєї куртки зазначений наркотичний засіб, з метою особистого вживання, без мети збуту.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 під час руху з місця придбання наркотичних засобів та зберігаючи останні при собі, близько 19 год. зазначеної доби, біля будинку №16 розташованого по вул.Університетська в Шевченківському районі м.Харкова був зупинений співробітниками поліції та в ході діалогу з останніми повідомив їм, що при собі має медичний шприц з наркотичним засобом, який він зберігає при собі для особистого вживання без мети збуту.

У подальшому, в ході проведення огляду місця події, в період часу з 20 год. 17 хв. по 20 год. 40 хв., співробітники поліції в присутності понятих, виявили та вилучили у ОСОБА_7 медичний шприц в якому знаходився вказаний наркотичний засіб опій ацетильований, який він незаконно придбав та зберігав з метою особистого вживання, без мети збуту.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації його дій, просить вирок скасувати та звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України на підставі ч.4 ст.309 КК України, а кримінальне провадження закрити. Зазначив, що він є наркозалежним та періодично проходить лікування у різних медичних закладах з цього приводу. Указав, що:

-з 21.02.2020 року по 03.02.2021 року він лікується в Медичному центрі «Благо» ТОВ ЦГЗ «Сильні люди», де отримує курс замісної підтримувальної терапії препаратом метадону гідрохлорид. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 03.02.2021 року результатами лікування наркотичної залежності є негативні результати тестів, зроблені з інтервалами з 24.04.2020 року по 14.01.2021 року включно;

-03.03.2021 року він звернувся по медичну допомогу до відділення Харківського обласного наркологічного диспансеру, де отримав направлення на лікування до стаціонару.

Зауважив, що за час проведення досудового слідства він багато разів пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, а також відзначив, що судом було встановлено наявність пом`якшуючих покарання обставин визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Вважає, що суд, розглянувши матеріали обвинувального акту щодо нього, повинен був повернути його прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини кримінального проступку і кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Твердження обвинуваченого про наявність підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КПК України, є безпідставними.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 і ч.1 ст.285 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.4 ст.309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 ст.417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» №4 від 26.04.2002 року, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватись від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Як убачається із матеріалів провадження, безпосередньо із наданої обвинуваченим виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 14.05.2020 року та 27.10.2021 року, у ній відсутні дані про встановлення ОСОБА_7 діагнозу «наркоманія».

Крім того, фактично до лікувального закладу ОСОБА_7 звернувся 21.02.2020 року, тобто після його викриття та затримання працівниками поліції і внесення відомостей про це кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Вказане свідчить про те, що обвинувачений розпочав лікування вимушено, з метою ухилення у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, у зв`язку із чим підстави для застосування ч.4 ст.309 КК України, відсутні.

Покарання ОСОБА_7 призначене відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та всіх даних про його особу, воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Згідно з п.5 ч.4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII, який набрав законної сили 01.07.2020 року, обвинувальні акти у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Як убачається із матеріалів провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 надійшов до Дзержинського районного суду м.Харкова 03 серпня 2020 року, тобто після набрання чинності вищевказаного Закону, а тому доводи обвинуваченого про те, що суду необхідно було повернути обвинувальний акт прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України, позбавлені підґрунтя.

Керуючись п.1 ст.284, ст.ст.405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: