ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/4558/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2096/21 Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушине Первомайського району, Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, не працюючий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 10 червня 2020 року, близько 22 години 20 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався на автомобілі ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі сторони вул. Івана Середи по автодорожньому шляхопроводі у напрямку вул. Слобожанська в смт. Панютине м. Лозова Харківської області.

При цьому, керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_8 , діючи з необережності, у формі злочинної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якої «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно якої «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год», ОСОБА_8 не врахував дорожню обстановку, у зв`язку з чим не вибрав безпечної швидкості руху, допустивши її перевищення, не впорався з керуванням та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався у попутному йому напрямку по проїзній частині дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої важкої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної кістки справа з переходом на основу черепу з геморагічним вогнищем забіг лівої лобової частки та зі стисненням гострої правобічної субдуральної гематоми і забоєм головного мозку важкого ступеня.

За ступенем тяжкості вищевказана закрита важка черепно-мозкова травма - це тяжке тілесне ушкодження, що небезпечне для життя.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 - скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, що потягло за собою застосування цієї статті КК України як до основного покарання так і до додаткового. Ухвалити новий вирок, та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

В обґрунтування посилається на те, що суд, в резолютивній частині вироку призначив ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Після чого на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Однак згідно вироку суду вимоги ст. 75 КК України застосовано, як до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки так і до додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Таким чином, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме Кримінального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю апеляційних доводів прокурора в частині необґрунтованого звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, обґрунтовано обравши обвинуваченому ОСОБА_8 вид основного покарання позбавлення волі, призначивши достатнє основне покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.75 КК України, безпідставно дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості, у зв`язку з чим вирок в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від покарання без позбавленням права керувати транспортними засобами, суд врахував, дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Однак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що обвинувачений вчинив хоч і необережний, однак тяжкий злочин наслідком якого стало спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя. При цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначені обставини на думку апеляційного суду вказують на необґрунтованість висновку суду щодо звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами.

Таким чином, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину і його наслідків у вигляді травмування, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції необґрунтовано звільнив обвинуваченого від додаткового покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами, так як на думку апеляційного суду не застосування додаткового покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та обставинам вчиненого злочину, з причин м`якості, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, вирок суду має бути скасований в частині призначення покарання.

З метою дотримання вимог, передбачених ч.2 ст.65 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нового злочину необхідним є призначення додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, що слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.

Зазначені обставини, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового судом апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст.409, ст.ст. 414, 420 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду має бути скасований в частині призначення покарання обвинуваченому та в цій частині має бути ухвалений новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: