Дата документу 01.11.2021 Справа № 315/1204/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 315/1204/20 Суддя в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадж.№11-кп/807/1790/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті апеляційного провадження

1 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши спільну апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_3 та президента Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна в особі його засновника ОСОБА_4 на ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2021 року, якою залишено без задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про забезпечення захисту і вибір захисника,

ВСТАНОВИВ:

За змістом оскаржуваної ухвали в рамках розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що знаходиться в провадженні судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області, 11 жовтня 2021 року у підготовчому судовому засіданні залишено без задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про забезпечення захисту і вибір захисника.

На вказану ухвалу обвинуваченою ОСОБА_3 та президентом Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна в особі його засновника ОСОБА_4 подано спільну апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про її скасування з постановленням нової ухвали та задоволенням клопотання про забезпечення захисту і вибір захисника.

Перевіривши матеріали провадження, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до п.8 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Проте, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму Рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні Гуляйпільського районного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке на даний час розглядається в суді першої інстанції по суті висунутого ОСОБА_3 обвинувачення.

Стаття 24 КПК України гарантує право на оскарження процесуального рішення. Водночас, цією нормою дане право пов`язано з передбаченим цим Кодексом порядком на таке оскарження.
Таким чином, реалізація права апеляційного оскарження рішень суду, ухвалених у кримінальному провадженні, забезпечується в порядку, визначеному КПК України.
Слід зауважити, що оскаржуване рішення про залишення без задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про забезпечення захисту і вибір захисника прийняте судом в порядку ст.314 КПК України під час проведення підготовчого судового засіданні у кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , а отже при судовому провадженні (розділ 4 КПК України).

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті. Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У статті 314 КПК України, якою встановлені вимоги до проведення підготовчого судового засідання, передбачена можливість оскарження в апеляційному порядку лише ухвали про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (частина 4 вказаної статті), і тільки.

Інші ухвали, постановлені у підготовчому судовому засіданні, в апеляційному порядку оскарженню не підлягають.

Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду кримінального провадження, що передбачено ч.2 ст.392 КПК України.

У відповідності до наведеної норми закону, рішення суду з приводу розгляду клопотання про забезпечення захисту і вибір захисника не може бути предметом самостійного апеляційного оскарження, заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної скарги на остаточне судове рішення за наслідком розгляду кримінального провадження.
Додатково вважаю за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, є частиною національного законодавства.

Так, у своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справі «Скорик проти України» від 08.01.2008 року).
У відповідності до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді першої інстанції, а оскаржуване рішення не перешкоджає подальшому судовому розгляду, відповідно до ч.4 ст.399 КПК України у відкритті апеляційного провадження за спільною апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_3 та президента Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна в особі його засновника ОСОБА_4 належить відмовити, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст.392, 399 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за спільною апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_3 та президента Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна в особі його засновника ОСОБА_4 на ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2021 року, якою залишено без задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про забезпечення захисту і вибір захисника.

Копію ухвали невідкладно надіслати особам, які подали апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали.

Суддя Запорізького
апеляційного суду ОСОБА_2