Справа № 1-25/2003
ПОСТАНОВА

24 вересня 2021 року Залізничний районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_3 про поновлення строків на апеляційне оскарження,

в с т а н о в и в:

Вироком військового місцевого суду Львівського гарнізону від 03.11.2003 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 410, ч. 2. ст. 366, 70 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням військового звання "старший прапорщик запасу" та з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно- розпорядчими функціями, строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком два роки.

Не погодившись з даним вироком ОСОБА_3 оскаржив його до Львівського апеляційного суду, який постановою попереднього розгляду від 17.03.2021 року направив дану справу до Залізничного районного суду м. Львова для виконання вимог ст. 353 КПК України, зокрема в частині поновлення строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки йому було вручено тільки коротку частину вироку. В той же час копія повного вироку ним була отримана 20.01.2021 року. Однак, згідно вимог ст. 344 КПК в редакції закону 1960 року "копія вироку вручається засудженому або виправданому в триденний строк після проголошення вироку".

В судове засідання учасники процесу не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, суд вважає за можливе розглянути клопотання без участі сторін.

Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 349 КПК апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим кодексом, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно ч. 2 ст. 353 КПК України у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову про відновлення пропущеного строку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2005 року (а.с. 69) про звільнення ОСОБА_3 від основного покарання за вироком військового місцевого суду Львівського гарнізону від 03 листопада 2003 року як такого, що після закінчення іспитового строку повністю виконав покладені на нього обов`язки і не вчинив нового злочину, засуджений ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні та не заперечив проти заявленого клопотання.

В матеріалах провадження міститься повна копія вироку суду. ОСОБА_3 зазначає у клопотанні, що він отримав лише коротку частину вироку, а повну копію за його клопотанням лише 20.01.2021 року.

З цього приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зауважив, що національні суди, застосовуючи процесуальні норми, повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також той факт, що з дня оголошення вироку до дня подачі апеляції та клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження пройшов значний період часу, зокрема сімнадцять років, суду не надано жодних доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, суд вважає строк на апеляційне оскарження пропущений без поважних причин, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 353 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про відновлення строку на апеляційне оскарження.

Визнати апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

На постанову протягом 15 (п`ятнадцяти) діб з дня її проголошення може бути подана до Львівського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1

Оригінал постанови.