Справа № 951/1089/20
Справа № 1-кп/951/44/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року смт.Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова під час розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000118 від 5 вересня 2019 року відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження,

встановив:

згідно з обвинувального акту, 4 вересня 2019 року, близько 15 години 50 хвилин, ОСОБА_6 , який працюючи касиром торгівельного залу газової заправки ТзОВ «НАДЕЖДА РИТЕЙЛ 2017», що в смт.Козова по вул. Івана Франка, 11, перебував на робочому місці, та ОСОБА_4 , який приїхав автомобілем ВАЗ 211040, р.н. НОМЕР_1 , на вказану автомобільну заправку, виник словесний конфлікт з приводу місця знаходження паливного клапану для заправки автотранспортного засобу газом, у ході якого у ОСОБА_4 , який був обурений зробленими ОСОБА_6 зауваженнями, виник умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій протиправний намір, будучи обуреним зробленими ОСОБА_6 зауваженнями, ОСОБА_4 04.09.2019 року, близько 15 години 55 хвилин, у вищевказаному місці, штовхнув ОСОБА_6 руками у груди, внаслідок чого той упав на тверду поверхню землі. Після цього ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_6 , який перебував в лежачому положенні, декілька ударів кулаком правої руки в обличчя, внаслідок чого у останнього розпочалась кровотеча і надалі конфлікт припинився.
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої скроневої ділянки голови, синця внутрішнього кута лівого ока з частковим поширенням на верхню та нижню повіки, синець та набряк м`яких тканин лівої підочної ділянки з частковим поширенням на виличну ділянку, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 , згідно з обвинувального акту обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
13.09.2021 року в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження №0000118 від 5.09.2019 року відносно нього за ч.1 ст.125 КК України, з підстав зазначених у такому.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали дане клопотання в повному обсязі та просили таке задоволити.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого не заперечили, однак просили суд визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та закрити кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення клопотання обвинуваченого.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження, слід задоволити, з наступних підстав.
Відповідно до ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України.)
В цьому випадку особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК України умов і підстав.
Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).
Згідно з висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №760/18016/15-к від 09.04.2019, виходячи з положень п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм кримінального та кримінального процесуального законодавства України, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язком суду.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
З матеріалів кримінального провадження, зокрема, обвинувального акту вбачається, що подія за участю обвинуваченого ОСОБА_4 мала місце 4 вересня 2019 року.
Таким чином, з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального проступку спливли, зокрема 4.09.2021 року.
Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому ОСОБА_4 заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Однак обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує проти закриття провадження з відповідних підстав та ним подано відповідне клопотання.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволення.
Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та закриття кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, сам обвинувачений просить закрити кримінальне провадження з цих підстав.
Що стосується заявленого цивільного позову потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення (проступку), суд звертає увагу на наступне.
Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні встановлений ст.129 КПК України. Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Таким чином, цивільний позов суд розглядає по суті у випадках, передбачених ч.1 ст.129 КПК України

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, у зв`язку з прийняттям судом рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, оскільки цивільний позов вирішується судом згідно зі ст.129 КПК України у випадку постановлення вироку чи ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а тому вказаний цивільний позов необхідно залишити без розгляду, та роз`яснити потерпілому ОСОБА_6 , що наведене не позбавляє цивільного позивача можливості вирішити його у порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.286, 370, 372, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000118 від 5.09.2019 року відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення (проступку) залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.
Ухвала виготовлена та підписана у нарадчій кімнаті 22.09.2021 року.

Суддя ОСОБА_1