Номер провадження № 1-кп/756/875/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 06.12.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002714, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який офіційно не працює, неодружений, має вищу освіту, проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

06.12.2021 о 18:00 год. ОСОБА_4 , перебував в приміщенні ТРЦ «Дрім Таун», який розташований за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, буд. 1-б, а саме у магазині «Pull&Bear» де в цей час у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ТОВ «Індітекс Україна».

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 перебуваючи у торгівельній залі вказаного магазину, з торгівельної полиці узяв товар, а саме: штани, артикул 8676/502/802/02, у кількості 1 шт. вартістю 799 грн 20 коп. (без урахування ПДВ), які належать ТОВ «Індітекс Україна». Після чого, ОСОБА_4 зайшов до примірочної кімнати, зірвав із штанів антикрадіжну кліпсу і заховав вказаний товар до свого рюкзаку, чорного кольору, який на той час був при ньому, пройшов повз антикрадіжні рамки, не оплативши за вказаний товар та утримуючи викрадений товар при собі направився в магазин «House».

Після чого, ОСОБА_4 цього ж дня, близько 18:30 год., виходячи через сигнальні рамки магазину «House», з викраденим товаром, що належить ТОВ «Індітекс Україна», був зупинений працівниками магазину «House». У цей час у ОСОБА_4 , який усвідомлюючи, що його протиправні дії викриті працівником магазину, відразу виник умисел, спрямований на відкрите викрадення майна.

Реалізуючи який, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, ОСОБА_4 намагався покинути місце вчинення злочину, однак свій умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони торгового центру.

Унаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 міг завдати матеріальної шкоди ТОВ «Індітекс Україна» на загальну суму у розмірі 799 (сімсот дев`яносто дев`ять) грн 20 коп.

Указаними діями ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України - а саме закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), оскільки особа вчинила усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 06.12.2021, перебуваючи в приміщенні магазину «Pull&Bear», що у торговому центрі «Дрім Таун», розташованому за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, буд. 1-б, вирішив викрасти товар, але коли був в іншому магазині«House», і спрацювала рамка на виході, він намагався залишити магазин, і не відреагував на вимоги працівників магазину залишитися на місці. У подальшому був зупинений працівниками магазину. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку. Просить надати можливість виправитися.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України у виді громадських робіт строком на 240 годин.

Захисник у судовому засіданні не заперечував щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість, просив суд призначити обвинуваченому покарання, яке просив прокурор, а саме в виді громадських робіт строком на 240 годин.

Представник потерпілого в судовому засіданні підтримав позицію прокурора, просив призначити обвинуваченому саме таке покарання, яке, на його думку, є достатнім.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор та представник потерпілого не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочині, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, а саме закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), оскільки особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, починаючи з моменту затримання, також визнавав свою винуватість. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Крім того, суд ураховує майно, яке стало предметом злочинного посягання та його вартість. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяна шкоди фактично відшкодована шляхом повернення викраденого майна. Тим більше, представник потерпілого не заявляв претензій матеріального характеру. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, раніше не був засудженим.

При дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69, 69-1 КК України судом не встановлено.

З урахуванням викладених обставин по справі, наведених відомостей щодо особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактично відсутності завданої шкоди, покарання, яке передбачено за вчинене кримінальне правопорушення, обставини, що пом`якшує покарання, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання. Оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, а отже буде мати можливість у вільний час виконувати безоплатно суспільно-корисні роботи. На думку суду залучення до такого виду праці створить процес позитивних змін, які відбуваються в особистості та створюють готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Крім того, такий вид покарання застосується через органи пробації, якими передбачено проходження пробаційних програм, які передбачені для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, і що наддасть можливість ОСОБА_4 змінити прокримінальне мислення та попередити вчинення ним повторних злочинів.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України до ОСОБА_4 не може бути застосовано відбуття покарання з іспитовим строком.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, 06.12.2021 останнього було затримано в порядку ст. 208 КПК України для подальшого розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу та 09.12.2021 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

За таких обставин, в якості відбутого покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 06.12.2021 до 09.12.2021, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 72 КК України восьми годинам громадських робіт.

Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, ураховуючи вимоги ст. 377 КПК України, до набуття вироком законної сили запобіжний захід в вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , протягом часу з 23:00 год. до 06:00 год. кожного дня, з зобов`язанням з`являтися за першою вимогою до суду, слід залишити без змін до набуття вироком законної сили, разом з обов`язками: не відлучатися за межі Київської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, здати на зберігання паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати у провадженні відсутні. Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, зокрема передане на відповідальне зберігання ТОВ «Індітекс Україна» майно (штани, артикул 8676/502/802/02, у кількості 1 шт.) необхідно залишити у володінні останнього.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 06.12.2021 до 09.12.2021, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає вісім годин громадських робіт.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 - домашній арешт, який полягає у забороні залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , протягом часу з 23:00 год. до 06:00 год. кожного дня, з зобов`язанням з`являтися за першою вимогою до суду, залишити без змін до набуття вироком законної сили, разом з обов`язками:

- не відлучатися за межі Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України.

Речові докази: штани, артикул 8676/502/802/02, у кількості 1 шт., які передані на відповідальне зберігання ТОВ «Індітекс Україна», залишити у володінні останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1