ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2707/21 Справа № 206/2319/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000249 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
за участю:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 4 478 грн. 88 коп. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчиненого за наступних обставин.
ОСОБА_6 22 квітня 2020 року близько 10 год. 50 хв., керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN GOLF» рухався по вул. Андрія Сахарова з боку вул. Прохорова в напрямку вул. Календарної, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, на перехресті вул. Андрія Сахарова та вул. Чебоксарської, при повороті ліворуч на вул. Чебоксарську не переконався, що це буде безпечно, на надав дорогу мопеду під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN GOLF» порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України, невиконання якого перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості і просить пом`якшити його, шляхом призначення основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України, звільнивши від його відбування із випробуванням на 1 рік та без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив та дав оцінку особі обвинуваченого та не врахував конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме, що він не вчинив грубе поршуння як керування у нетверезому стані, перетинання на червоне світло, перевищення швидкості, тощо, а порушив порушив п. 16.3 ПДР. Невиконання цього правила в даному конкретному випадку було обумовлено обмеженою оглядовістю мопед під керуванням ОСОБА_11 знаходився за вантажівкою «Renault», який зупинився, щоб надати дорогу автомобілям та ОСОБА_6 фізично не мав можливості його бачити.

Проте, ОСОБА_6 повністю визнав свою провину, щиро покаявся, вибачився перед потерпілою, усвідомлюючи глибину пережитого нею горя та наслідків дорожньо-транспортної пригоди та постійно пропоновував їй відшкодувати збиткі, проте вона з невідомих причини відмовляється. ОСОБА_12 було направлено на її адресу поштовим переказом 4 478 грн., тобто він повністю відшкодував спричинену матеріальну шкоду.

Зазначає, що правопорушення відноситься до злочинів, скоєних з необережності, а саме, ОСОБА_6 , не міг передбачити настання таких тяжких наслідків. Безпосередньо після ДТП ОСОБА_6 не залишив місце пригоди, викликав швидку допомогу та здійснював допомогу лікарям, відвідував потерпілого у лікарні та запропоновував матеріальну допомогу.

ОСОБА_6 активно сприяв органу досудового розслідування, в період слідства та судового розгляду добросовісно виконував всі покладені на нього процесуальні обов`язки. Крім того, ОСОБА_6 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки, вперше вчинив необережне кримінальне правопорушення, не перебував у стані сп`яніння чи під дією лікарських препаратів, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

ОСОБА_6 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, які також потребують догляду.

Крім того, зазначає, що прокурор у судових дебатах просив призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі із застосуванням іспитового строку строком на один рік, без позбавлення права керування транспортними засоби.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у скарзі просили її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.
Потерпіла та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просили залишити її без задоволення, а вирок суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості , суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України).
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік та звільнено його від відбування покарання з іспитовим строком.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції належним чином врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, зокрема що він раніше не судимий, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, має на утриманні двох дітей, до обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд правильно відніс його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання і правильно призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, звільнивши його від його відбування з випробуванням.

Міра покарання та тривалість іспитового строку судом обрані з належним врахування обставин даного кримінального провадження, особи обвинуваченого та цілей покарання: кари, виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тому підстав для зміни вироку суду в цій частині апеляційним судом не встановлено.
Стосовно призначення додаткового виду покарання, то апеляційний суд погоджується з рішення суду першої про необхідність його призначення, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції належним чином врахував положення ст. 55 КК України та роз`яснення, які містяться в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідно до яких, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Дане кримінальне провадження розпочато у зв`язку зпорушенням ПДР України, допущені обвинуваченим ОСОБА_6 , які знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, у зв`язку з чим призначення такого покарання є законним та доцільним.

Доводи апеляційної скарги про пом`якшення покарання, шляхом призначення основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Також, на час ухвалення вироку та апеляційного провадження відсутні обставини, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, у зв`язку з чим також відсутні підстави для застосування положень ст. 69-1 КК України.
Доводи про те, що ОСОБА_6 постійно пропоновував потерпілій відшкодувати шкоду, проте вона з невідомих причини відмовляється, спростовуються його показаннями в суді першої інстанції, який на питання головуючого щодо відшкодування моральної шкоди, пояснив, що це він зазнав моральної шкоди та це йому повинні її відшкодовувати.

Всі інші обставини, зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі, враховані судом першої інстанції, що стало підставою для застосування до нього ст. ст. 75, 76 КК України.

Послання обвинуваченого, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, які також потребують догляду та постійного їх перевезення, зокрема до лікарень, то суд апеляційної інстанції зауважує, що обвинувачений не надав суду доказів, що він має у власності автомобіль на якому міг би виконувати вказані дії.

Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими, не свідчать про суттєву диспропорцію, а відтак апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4