Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

09 листопада 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000809 від 21.12.2019 року за апеляційними скаргами прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2020 року
стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, розлученого, раніше судимого: 07.03.2019 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку у законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання 21.12.2019 року.
ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, визнано невинним та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Стягнуто із ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз у сумі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп.
За вироком суду ОСОБА_6 20 грудня 2019 року, приблизно о 19 години у с. Муравище Ківерцівського району Волинської області прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де повторно, шляхом зняття віконного скла у вікні біля вхідних дверей, проник у вищевказаний будинок, в якому із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, та виразилось у тому, що він наніс один удар кулаком руки по обличчю ОСОБА_10 , якою був виявлений у будинку, заподіяв останній фізичний біль, після чого заволодів двома мобільними телефонами марок «Номі» та «Флай» з однією сім-картою, які знаходились на обідньому столі у кухні будинку, а також грошовими коштами в сумі 500 гривень, котрі знаходились під подушкою спальної кімнати даного будинку, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1200 гривень.
Крім цього, досудовим слідством ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 17 січня 2020 року, приблизно о 08 години, за місцем проживання ОСОБА_6 в ході проведення санкціонованого обшуку у кімнаті, де проживає останній, у шафі було виявлено та вилучено металеву банку з маркуванням «Порох Мисливський Сокол», в якому знаходилась суміш, що має здатність вибухового перетворення і є сумішшю вибухових речовин метальної дії промислового виробництва нітроцелюлозний порох (одноосновний) та димний (чорний) порох, який ОСОБА_6 незаконно придбав, всупереч передбаченому законом порядку у невстановленому досудовим розслідуванням місці і осіб, та зберігав без відповідного дозволу у кімнаті, де проживає будинку АДРЕСА_1 .
В поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання особи, винної у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначення покарання, яке явно не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Вказує на формальність, необґрунтованість і невмотивованість вироку суду першої інстанції і ухвалення його без додержання вимог, встановлених ст.ст.22, 23, 94, 374 КПК України.
Просить вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2020 року стосовно ОСОБА_6 скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.1 ст. 263 КК України та приначити покарання за ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за кусупністю злочинів, шляхом часткового складння призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що висновки суду ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів і обставин, на які посилався обвинувачений під час розгляду справи як на підставу невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину.
Вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявність у діянні обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення.
Просить вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2020 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора і захисника в інтересах обвинуваченого не підлягають до задоволення з таких підстав.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинах, висновки суду першої інстанції про доведеність його винуватості у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло (грабежі) за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених у судовому засіданні доказів (показаннях потерпілої, свідків, письмових доказах, наданих стороною обвинувачення), оцінених з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, суд обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка вказала, що 20 грудня 2019 року до неї приходила соціальний працівник, після того, як вона пішла близько 18 години, потерпіла зайшла у будинок, зачинилась та лягла відпочивати, дивилась телевізор. Десь за хвилин 20-30 вона почула шурхіт у коридорі, вийшла і побачила чоловіка, який присів, запитала у нього хто він такий, що тут робить і як потрапив до будинку, на що він відповів, що він її онук, хоча ні дітей, ні онуків у неї немає. Далі він її вдарив чи штовхнув, вона впала та втратила свідомість. Коли прийшла до тями того чоловіка вже не було, змогла підвестися лише коли на вулиці стало світати. В будинку виявила відсутність гаманців, в яких було 504 гривні, двох мобільних телефонів, пляшечки спирту та палки ковбаси. Вирішила піти до ОСОБА_6 миритися, оскільки вважала, що саме він вчинив даний злочин, а коли вийшла навулицю, сусіди побачили, що на ній наявні тілесні ушкодження, запитали що сталось, зателефонували її племіннику та в поліцію.
З вироку суду вбачається, що показання потерпілої ОСОБА_10 знайшли своє об`єктивне підтвердження і в показах свідків. Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду показав, що 21 грудня 2019 року зранку до нього зателефонувала сусідка його тітки на ім`я ОСОБА_12 та повідомила, що тітку пограбували та побили, питала чи викликати поліцію. Також вона повідомила, що в будинку нема скла у вікні, все розкидане. Коли він приїхав, то вже на місці була поліція.
Допитана судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_13 суду показала, що зранку 21 грудня 2019 року до них прийшла сусідка ОСОБА_10 побита, повідомила, що ввечері її пограбували та побили. Дала їй ключі від будинку, коли вона прийшла до будинку, то побачила, що відсутня шибка у вікні поблизу дверей вхідних та у кухні і на ліжку все розкидане.
Не залишено без оцінки суду і показання свідка ОСОБА_14 , який показав, що 20 грудня 2019 року він був у ОСОБА_6 вдома, однак пішов від нього приблизно о 18-19 годині та більше не повертався. Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції також показав, що пішов до сусіда ОСОБА_6 , коли сутеніло, тобто приблизно о 17 години набрати води. ОСОБА_6 та його мама чистили сажу в грубці, він допоміг їм замазати глиною дверку, після чого вони розпивали спиртні напої і він пішов додому, о котрій годині точно не пам`ятає, сусід ОСОБА_14 пішов від ОСОБА_6 за хвилин 20-30 перед ним.
Суд першої інстанції прийшов до переконливого висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненому грабежі підтверджується і наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, які узгоджуються між собою та показами потерпілої і свідків, зокрема, даними протоколу прийняття заяви потерпілої ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 21.12.2019 року щодо факту грабежу при встановлених судом обставинах; даними рапорта від 21.12.2019 року, відповідно до якого на місці події було виявлено відбитки пальців, застосовувалась службова собака; даними протоколу огляду місця події від 21.12.2019 року з фототаблицею до нього щодо огляду будинковолодіння ОСОБА_10 , виявлення слідів пальців рук на склі, що було вийняте з рами вікна будинковолодіння; даними акта про застосування службового собаки від 21.12.2019 року, відповідно до якого собака взяв слід від місця вчинення (будинковолодіння ОСОБА_10 ) та привела до будинковлодіння АДРЕСА_1 ).
Не залишено без оцінки суду і дані висновку експерта № 21 від 31.01.2020 року за результатами проведення дактилоскопічної експертизи, відповідно до якого два сліди пальців рук та один слід папілярного узору руки, виявлені та вилучені в ході ОМП придатні для ідентифікації, залишені пальцем та долонною поверхнею руки особи, дактилоскопічна картка якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом надано відповідну правову оцінку і даним протоколу проведення обшуку від 17.01.2020 року, відповідно до якого в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 було виявлено та вилучено чотири мобільні телефони та металеву банку з сипучою речовиною; даним протоколу огляду предметів від 17.01.2020 року, відповідно до якого було оглянуто два мобільні телефони марки «Номі» з сім-картою № НОМЕР_1 та марки «Флай»; даним протоколу пред`явлення речей для впізнання з фототаблицями до них від 17.01.2020 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала викрадені у неї телефони серед пред`явлених їй.
З огляду на викладене судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він 20 грудня 2019 року взагалі не залишав місце проживання, на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та ніколи не був у будинковолодінні потерпілої, за безпідставністю, оскільки спростовуються показаннями допитаних судом першої інстанції ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які вказали, що покинули місце проживання обвинуваченого близько 18-19 години. Крім того, судом також правильно звернуто увагу, що вказані твердження обвинуваченого спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема, виявленими на склі шибки вікна будинку потерпілої відбитками слідів пальців рук та долоні обвинуваченого, актом застосування службового собаки, відповідно до якого собака від помешкання потерпілої привів до помешкання обвинуваченого, а також тим фактом, що викрадені у потерпілої мобільні телефони були виявлені в ході обшук в помешканні обвинуваченого. Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що виявлені телефони були йому підкинуті працівниками поліції під час обшуку будь-якими доказами не підтверджені.
За таких обставин, дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами у відповідності до вимог ст. 94 КПК України спростовуються доводи сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Що стосується пред`явлення органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність його вини, оскільки в судовому засіданні обвинуваченим заперечувався факт придбання та зберігання пороху, а будь-яких достатніх беззаперечних доказів на підтвердження вини останнього, окрім того, що в кімнаті за місцем проживання обвинуваченого було виявлено металеву банку з порохом, суду надано не було. Суд першої інстанції виходив і з того, що сам підсудний вказував, що даний порох належить його батьку, а в будинку він проживає з матір`ю, що досудовим слідством перевірено не було.
При апеляційному перегляді оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_6 також вказав про свою непричетність до інкримінованих йому злочинів.
Не надано стороною обвинувачення і під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження належних та переконливих доказів, які б конкретно вказували на причетність ОСОБА_6 до незаконного зберігання, придбання вибухових речовин.
Згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч.1, 2, 4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка декларує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ч.2 ст. 17 КПК України).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Про це неодноразово наголошувалось у рішеннях ЄСПЛ, в т.ч. у рішенні в справі «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року, в якому Європейський суд з прав людини «повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», чого у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_16 і ОСОБА_17 не вбачається.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, оскільки, стороною обвинувачення не надано достатніх доказів для доведення вини останнього у інкримінованому кримінальному правопорушенні, а надана стороною обвинувачення доказова база не може бути визнана судом достатньою для ухвалення обвинувального вироку.
За наведеного, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнати невинним та виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Так, судом враховано характер і ступінь небезпеки скоєного злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчинення ним злочину та дані про його особу, який вину у вчиненому не визнав, не розкаявся, завданої шкоди не відшкодував, раніше неодноразово судимий, непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. З передбачених ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку та особи з інвалідністю.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до правильно висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 , покарання, в межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі, яке не можливе без ізоляції від суспільства.
На думку колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через м`якість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, є на думку колегії суддів безпідставними, оскільки спростовуються здобутими по кримінальному провадженню доказами, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку з наведенням відповідного мотивування у вироку та не встановленням апеляційною інстанцією порушень загальних вимог щодо призначення покарання.
З огляду на викладене доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України та яким за ч. 1 ст. 263 КК України визнано невинним та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ? без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3