ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9490/20 Номер провадження 11-кп/814/1023/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисниківОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченихОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001631 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 23 червня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:
- за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;
- за ч.1 ст.304 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно засуджений на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, неодружений, учень 4-го курсу Полтавського коледжу харчових технологій, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:
- за ч. 2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 та ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 та ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , громадянин України, неодружений, учень 2-го курсу ПТУ-23 м. Полтава, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:
- за ч. 2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 та ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 та ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.
Постановлено стягнути з обвинувачених на користь держави витрати за проведення судових експертиз:

- з ОСОБА_12 в розмірі 4794,53 грн;

- з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по 871,73 грн, з кожного.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, обвинувачені визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
08 липня 2020 року близько 22 год. ОСОБА_12 , перебуваючи біля будинку № 35 по вул. Степового Фронту в м. Полтава, з застосування до потерпілого ОСОБА_13 насильства, яке не було небезпечним для життя та здоров`я (наніс удар лівою рукою в скроню, від якого потерпілий упав, а потім декілька ударів ногами по голові та по спині), відкрито заволодів належним йому рюкзаком з речами та грошовими коштами, заподіявши ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 8832,26 грн.
31 липня 2020 року близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні магазину «Хуторок», розташованого в будинку №11 по вулиці 23 Вересня в м. Полтава, таємно, повторно, з торгівельної полиці викрав належні ТОВ «Дельта продукт» пляшку коньяку та продукти харчування загальною вартістю 345, 79 грн.
Цього ж дня, близько 21 год. ОСОБА_12 , перебуваючи на вул. Івана Мазепи в м. Полтава, будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не досягли повноліття, з метою втягнення їх у протиправну діяльність, умисно застосував до них психологічний вплив, запропонував взяти участь у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності громадян, чим переконав та викликав у них бажання вчинити такі правопорушення.
Таку пропозицію ОСОБА_12 обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 прийняли, вступивши з ним у злочинну змову з метою вчинення злочинів проти власності.
Відразу після цього ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб з неповнолітніми ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку №45-А по вулиці Івана Мазепи в м. Полтава, із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для життя та здоров`я, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження, повторно, відкрито заволоділи його срібним ланцюжком та мобільним телефоном «Xiaоmi Redmi Note 8 Pro» загальною вартістю 8338, 88 грн.
Приблизно через 40 хвилин, ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб з неповнолітніми ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , повторно, перебуваючи біля будинку №9 по цій же вулиці, застосувавши насильство, яке було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , заподіявши йому тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, заволоділи сумкою з речами потерпілого загальною вартістю 4450 грн.
Цього ж дня, близько 22 год. 20 хв., ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні ломбарду «Діамантовий дім», розташованого по вул. Івана Мазепи, 9, у м. Полтава, у присутності співробітника ломбарду ОСОБА_16 , повторно, відкрито заволодів мікрохвильовою піччю LG «MC 8083» вартістю 1900 грн., яка належала ПТ ««Ломбард заставне товариство «Діамантовий дім» ТОВ «Монета і компанії».
За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_12 просить застосувати положення ст.69 КК України, а також звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75, ст.104 КК України.
При цьому зазначає, що визнає вину, щиро розкаявся, частково відшкодував потерпілим шкоду шляхом повернення викраденого майна, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має молодий вік.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, міркування обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та їх захисників, які покладалися на розсуд суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.304 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Покарання обвинуваченому призначене у відповідності до вимог ст.65, ст.50, ч.1ст.70 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_12 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу, який має молодий вік, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується задовільно.
Звернув увагу суд і на часткове відшкодування потерпілим шкоди шляхом повернення викраденого майна та їх думку щодо міри покарання, а також на відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і обґрунтовано призначив ОСОБА_12 мінімальне покарання, передбачене в даному випадку кримінальним законом з огляду на санкції інкримінованих злочинів та приписи ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Своє рішення місцевий суд належним чином мотивував.
Доводи ОСОБА_12 про можливість пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст.69 КК України є непереконливими.
За змістом частини першої цієї статті Кодексу, рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд може прийняти лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення.
Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що у такому випадку необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_12 повністю визнав вину лише після ухвалення оскаржуваного вироку та не вчиняв жодних активних дій для розкриття злочину.
При цьому та обставина, що обвинувачений ОСОБА_12 в засіданні апеляційного суду визнав свою вину, не може безумовно свідчити про його щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.
Більше того, ОСОБА_12 хоча і частково відшкодував завдані збитки шляхом повернення викраденого майна, проте вибачення у потерпілих не просив, жодних зусиль для повного відшкодування шкоди на докладав.
З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання щирого каяття як пом`якшуючої покарання обставини.
Крім того, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, звертає увагу, що ОСОБА_12 не працює, спочатку сам вчиняв злочини проти власності, а потім втягнув неповнолітніх у протиправну діяльність та був ініціатором вчинення нових кримінальних правопорушень, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_12 злочинів та можуть слугувати підставою для призначення більш м`якого покарання відповідно до ст.69 КК України.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_17 про застосування ст.104 КК України є неприйнятними, оскільки він вчинив злочини будучи повнолітнім, а ця норма Закону передбачає можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням неповнолітніх.
Крім того, оскільки ОСОБА_12 засуджений до позбавлення волі на строк 7 років, суд не може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Адже, відповідно до ч.1 цієї статті Кодексу, таке звільнення можливе при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, особи винного та інших обставин справи.
Отже, відсутні визначені законом підстави для пом`якшення призначеного судом ОСОБА_12 покарання чи звільнення від його відбування з випробуванням.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.
Тому, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_12 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4