Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/459/16-к
Провадження № 1-кп/935/266/21
У Х В А Л А
28 грудня 2021 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів Житомирської області клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000386 13.05.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України,
встановив:
До суду від прокурора Коростишівської місцевої прокуратури надійшло клопотання про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за №0000386 13.05.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України, яке обґрунтовано тим, що СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000386 13.05.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України.
Так встановлено, що 10.05.2013 на міському кладовищі м. Коростишів, невідома особа, з могили родини ОСОБА_4 , таємно викрала гранітні шари. Зокрема, в ході досудового розслідування встановлено, що в ніч з 01.10.2013 на 02.10.2013 на території Коростишівського міського кладовища за адресою: м. Коростишів, вул. Леніна, 92 невідома особа з могили ОСОБА_5 викрала стіл з гранітного каменю та з могили ОСОБА_6 гранітні вироби, чим заподіяла ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 7000 гривень. В ході досудового розслідування кримінального провадження проведені всі необхідні та можливі слідчі (розшукові) дії, а також вичерпний комплекс оперативних розшукових заходів, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила вищевказані злочини, однак встановити таку особу не видалось за можливе, об`єктивні можливості для встановлення такої особи слідчим та оперативним шляхом фактично відсутні. На підставі ст.93 КПК України у кримінальному провадженні було зібрано докази, проведені всі необхідні та можливі слідчі (розшукові) дії, а також вичерпний комплекс оперативних розшукових заходів, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила правопорушення, однак встановити таку особу не видалося за можливе, об`єктивні можливості для встановлення такої особи (осіб) слідчим та оперативним шляхом фактично відсутні. Про підозру у кримінальному провадженні нікому не повідомлялось. Станом на 19.06.2021 строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000458 закінчився, особу, що його вчинила, органом досудового розслідування не встановлено, тому прокурор просив закрити кримінальне провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.
Суд, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження 0000386 13.05.2013 дійшов такого висновку.
Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини 1 цієї статті якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України,закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.
Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.297 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.
Статтею 49 КК України, встановлено, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності три роки у разі вчинення злочину, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Станом на 28.12.2021 винну особу у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України не встановлено, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився.
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимогКонституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до положень ч. 2ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Ст. 25 КПК України, визначає, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Аналіз вищенаведених положень КПК України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч. 1 ст.284КПК України має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст.93КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
За приписами ст.92КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.
У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.
Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі Михалкова та інші проти України зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі Євген Петренко проти України (заява № 55749/08 від 29.01.2015 року) п. 65 ... для того, щоб розслідування могло вважатися ефективним, воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості.
Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, допиту усіх осіб, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Судом встановлено, що органом досудового розслідування не проведено достатні слідчі дії, спрямовані на розкриття кримінального правопорушення.
Крім того, необхідно відзначити, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось впродовж червня 2016 року, матеріали кримінального провадження не містять процесуальних документів щодо здійнення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, більше п`яти років по кримінальному провадженню не проведено жодної слідчої дії.
Тому на думку суду, вказане досудове розслідування не може вважатись ефективним, ретельним, безстороннім, сумлінним та таким, що спрямоване на виконання завдань кримінального провадження.
Наявність можливості закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 3-1 ч.1 ст.284КПК України не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом.
За наведених обставин, закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 3-1 ч.1 ст.284КПК України не відповідатиме, як завданням кримінального провадження, так і засадам його забезпечення.
Враховуючи наведене, з метою захисту прав особи, право власності на майно якої порушено вказаним злочином, суд вважає передчасним закриття кримінального провадження, оскільки фактично слідчих дій, спрямованих на встановлення винної особи у даному кримінальному правопорушенні, не проводилось, а тому, суд вважає що кримінальне провадження закриттю не підлягає.
Керуючись ст. ст. 284, 314, 369, 372, 392 КПК України, суд,
постановив:
У задоволенні клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000386 13.05.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1