КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4611/2021
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року у кримінальному провадженні №0005738 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (Центр надання соціальних послуг),

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу та продовжено йому строк тримання під вартою на 60 днів по 06 січня 2022 року включно.
Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_7 заставу у 20 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 400 гривень.
Таке рішення суд обґрунтував тим, що з огляду на стадію судового розгляду, тяжкість обвинувачення та покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , з урахуванням усіх даних про його особу, які свідчать про відсутність міцних соціальних та сімейних зв`язків, а також тієї обставини, що під час досудового розслідування оголошувався розшук обвинуваченого, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, яким може запобігти лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить переглянути доцільність застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити йому запобіжний захід на менш суворий, а саме нічний домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що з моменту повідомлення про підозру і на всіх етапах досудового та судового слідства його належна процесуальна поведінка не піддавалася сумніву, оскільки він не здійснював будь-якого впливу на свідків або потерпілу, не переховувався і не має наміру переховуватися від органів слідства, зацікавлений довести свою невинуватість, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час має визначене місце проживання.

Звертає увагу на те, що з 07 серпня 2020 року утримується під вартою, сторона обвинувачення до цього часу не надала суду доказів, які доводять його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, не забезпечила явку до суду свідків, а він позбавлений можливості надати суду докази, які підтверджують його невинуватість.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не заявляв клопотання про розгляд його апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження, і таких клопотань від інших учасників кримінального провадження не надходило, апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого про наявність достатніх підстав для зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби є непереконливими.

З матеріалів провадження за апеляційною скаргою вбачається, що Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.

Суд першої інстанції, поставивши в судовому засіданні на обговорення питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення, потерпілої і сторони захисту, вважав, що продовжують існувати ризики переховування від суду та незаконного впливу на потерпілу, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового провадження, тому відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу та продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів не досліджує доводи ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення не надані в суді першої інстанції докази його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, оскільки в межах цього апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості, доведеності або недоведеності висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, водночас зауважує, що детальну оцінку всім доказам суд зможе надати після їх безпосереднього дослідження на відповідній стадії судового розгляду.

Твердження обвинуваченого про недоцільність подальшого його тримання під вартою колегія суддів визнає безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції врахував характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення проти статевої недоторканості особи, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк до п`яти років; всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він не працює, суспільно-корисною роботою не займається, не має сім`ї та постійного місця проживання, тобто не має міцних соціальних та сімейних зв`язків; під час досудового розслідування оголошувався розшук ОСОБА_7 , тому дійшов вірного висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду, такий ризик за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшився від часу обрання запобіжного заходу і виправдовує подальше його тримання під вартою.
З огляду на стадію судового розгляду, повідомлені стороною обвинувачення і потерпілою в суді обставини щодо тиску на останню, суд обґрунтовано вважав, що з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на потерпілу.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, є обґрунтованими та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому судом першої інстанції була визначена, як альтернативний запобіжний захід, застава в межах, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка зможе забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегією суддів не встановлено. Отже апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів по 06 січня 2022 року включно та визначено розмір застави - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4