ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1151/22 Справа № 205/736/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України,
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року підготовчому судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.04.2022 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких та за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, особу обвинуваченого, його вік, характеристику, соціальні зв`язки, а також його схильність до вчинення злочинів, дійшов висновку, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного запобіжного заходу, тому продовжив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляції та доповненнях до неї:
- обвинувачений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою надати йому можливість записатись до територіальної оборони міста або на територію бойових дій.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги посилається на незаконність, необґрунтованість судового рішення, яке постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що розгляд клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою безпідставно відкладався на іншу дату, учасникам було відмовлено в участі в судовому засіданні особисто та у деяких з них були відсутні захисники. Також зазначає, що іншому обвинуваченому було необґрунтовано у відмовлено у задоволенні клопотання про відвід судді. При цьому, ухвалу про продовження строків тримання під вартою він так і не отримав. Вказує, що пред`явлене обвинувачення є незаконним, необґрунтованим, ґрунтується виключно на показах третьої особи та доказів збуту наркотичних засобів сторона обвинувачення так і не надала. Окрім того, зазначає, що ризики викладені у клопотанні, є недоведеними та ґрунтується на припущеннях прокурора.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі, особливо тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, раніше неоднаразово судимий, особу обвинуваченого, його вік, характеристику, соціальні зв`язки, а також його схильність до вчинення злочинів, а тому за даних обставин він може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, та є співрозмірним тяжкості й характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`який запобіжний захід, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Разом з цим, твердження обвинуваченого про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про те, що пред`явлене обвинувачення є незаконним, необґрунтованим та ґрунтується виключно на показах третьої особи є безпідставними, оскільки вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності його вини в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Що стосується посилань обвинуваченого, що ухвалу про продовження строків тримання під вартою він так і не отримав та учасникам провадження було безпідставно відмовлено в їх участі судовому засіданні особисто, то ці обставини, з урахуванням, воєнного стану в державі та неможливості здійснювати конвоювання підозрюваних до зали суду, не перешкодили та не могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, яка не підлягає скасуванню з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4