12.11.2021
Справа № 642/1663/21
Провадження № 1-кп/642/473/21
У Х В А Л А

09 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
перекладача ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001223, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2021 року до Ленінського районного суду м. Харкова в порядку ст. 291 КПК України з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

13 квітня 2021 року до Ленінського районного суду м. Харкова в порядку ст. 291 КПК України з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12.05.2021 року вищезазначені кримінальні провадження відносно обвинувачених були об`єднані в одне провадження.

По даному кримінальному провадженню відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2021 запобіжний захід, обраний відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою, був продовжений на 60 днів, а саме до 15.11.2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України на суд покладається обовязок незалежно від наявності клопотань сторони обвинувачення або і захисту розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з того моменту, як до суду надійшов обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, або з того дня, коли до обвинуваченого судом був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні відповідно до вимоги ст.331 КПК України, судом було ініційоване питання доцільність збереження такого запобіжного заходу як тримання під вартою, обраного відносно всіх обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_5 подав до суду клопотання про зміну застосованого відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначивши, що він має тимчасове місце проживання за місцем проживання його співмешканки ОСОБА_11 , яка має можливість забезпечити його житлом та сезонною роботою, що він має матір пенсійного віку та сина, тривалий час утримується під вартою та ризики, зазначені прокурором, ним не доведені, та зі спливом певного часу такі ці ризики зменшуються, що він позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які речи та документи, що мають значення у кримінальному провадженні, не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню або впливати на потерпілого, не збирається вчиняти нові кримінальні правопорушення, не має наміру ухилятися від суду, та запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання ним покладених на нього обовязків, а також послалися на усталену практику ЄСПЛ.

Прокурор ОСОБА_3 вважав необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу зі тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заперечував, зазначивши, що всі обвинувачені обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, раніше неодноразово судимі, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу не змінилися та продовжують існувати, потерпілий ОСОБА_12 допитаний в судовому засіданні ще не був, а тому якщо обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , будуть знаходиться на волі, то вони зможуть перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на них, а також вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду.

При вирішенні даного питання сторона захисту, проти продовження всім обвинуваченим строку тримання під вартою заперечували, просили змінити застосований запобіжний захід на домашній арешт, зазначивши, що всі обвинувачені, знаходячись на волі не будуть намагатися ухилитися від суду та впливати на показання потерпілого, який ще не допитаний судом, що вони тривалий час утримується під вартою, а також, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Суд, вислухавши думки учасників процесу, перевіривши матеріали справи , приходить до висновку що обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання, а в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну застосованого відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід відмовити, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобовязаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобыжного заходу у вигяді тримання іпд вартою , якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Також суд при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу крім встановлення обставин визначених ч. 1 ст. 194 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобовязаний оцінити в сукупності та врахувати інші обставини, у тому числі визначені в ч. 1 ст. 178 КПК України

Під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Суд ураховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).
Відповідно до ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 нього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих кронами кримінального проваджений матеріалів зобовязаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального

правопорушення;

2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного,

обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він

підозрюється, обвинувачується;

3)вік та стан здоровя підозрюваного, обвинуваченого;

4)міцність соціальних звязків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного

проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо

вони застосовувалися до нього раніше;

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те,чи є утримання під вартою розумним, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. У даному кримінальному провадженні тримання під вартою є виправданим заходом, за наявності чітких ознак складу злочину та обгрунтованої підозри у його вчиненні обвинуваченими.
Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства .
Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Так ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який відноситься до категорії тяжкого злочину, а ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ще й у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який відноситься до категорії нетяжкого злочину
Вивченням даних про особи всіх обвинувачених встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 раніше судимі, обвинувачуються в інкримінованих їм злочинах, вчинених в період відбуття покарання за попередніми вироками судів, обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення тіжких і особливо тяжких злочинів. Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є мешканцями тимчасово окупованих територій України, всі обвинувачені не мають визначеного місця реєстрації, не працюють, а тому вважає, що ризики регламентовані ст. 177 КПК України, є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними матеріалами, як і інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу.
Суду не надано будь-яких достовірних даних про наявність у всіх обвинувачених міцних соціальних звязків.
Обставини регламентовані ст. 178 КПК України у світлі даних про обвинувачених, е є такими, що вказують на відсутність передумови визначеної п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України та поєднання з характером висунутого обвинувачення та проведеним комплексом досліджених у цій справі доказів, та тих, які тільки мають бути в ньому вчинені.
Також, в судовому засіданні встановлено, що строк тримання під вартою обвинувачених закінчується, однак, на даний час, в зазначений строк неможливо закінчити судовий розгляд з огляду на наявність обєктивних передумов.
Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 331 КПК України.
Обраний відносно всіх обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінується обвинуваченим , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи всіх обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
Також і не було надано стороною захисту даних про неможивість утримування обвинувачених під вартою в умовах ДУ «Хаківській слідчий ізолятор».
Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів повязаних з характером осіб обвинувачених, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними звязками та усіма видами звязку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.
Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує всім обвинуваченим у разі визнання їх винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Пояснення сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують, а строк утримання обвинувачених під вартою є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході судового розгляду було встановлено наявність передумов регламентованих п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу .
Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, а зміна обраного відносно них запобіжного заходу на більш мякий запобіжний захід буде недостатньою для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 201, 331, 371-372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ « Харківський слідчий ізолятор», обраного щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожному строком на 60 днів, а саме до 07.01.2022 року.

Термін дії ухвали по 07.01.2022 року включно.

Ухвалу направити на виконання до Державної установи « Харківський слідчий ізолятор ».

Відкласти судовий розгляд кримінального провадження у зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілого ОСОБА_12 на 13.12.2021 на 10.30 год.
Ухвала може бути оскаржена стороною захисту безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя - ОСОБА_1