Дата документу 28.09.2021 Справа № 326/631/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №326/1206/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1206/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.В. Кам`яти, Виноргадівського району, Закарпатської області, громадянки України, яка має середню технічну освіту, не працює, одружена, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, зареєстрована та мешкає адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 - в режимі відеоконфененції з приміщенням Приморського районного суду Запорізької області,

захисника - адвоката ОСОБА_10 - в режимі відеоконфененції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відеоконфененції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 . На підставі ст.49 КК України обвинувачену ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене 20 березня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов цивільного позивача - потерпілої ОСОБА_8 до цивільного відповідача обвинуваченої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`ю - залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі представник потерпілої - адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що оскаржуваною ухвалою суттєво порушені права потерпілої, оскільки цією ухвалою суд унеможливив стягнення матеріальної та моральної шкоди потерпілою та фактично звів розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_6 до невинуватості винної особи.

На думку апелянта, у випадку, коли розпочатий судовий розгляд та суд почав досліджувати докази по справі (допит свідків), суд повинен був завершити судовий розгляд, дослідити докази, встановити винність особи або її невинуватість і тільки після цього приймати рішення щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, не зважаючи на те, що було заявлено клопотання захисника про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності з підстав спливу строку притягнення її до кримінальної відповідальності.

Стосовно залишення цивільного позову без розгляду апелянт зазначає, що суд повинен був розглянути позов та вирішити питання стягнення шкоди. Вважає, що потерпіла позбавлена можливості в цивільному порядку стягнути матеріальну та моральну шкоду, оскільки вина ОСОБА_6 не встановлена та в цивільному процесі вина особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, не може встановлюватись, оскільки кримінальне правопорушення може бути встановленим тільки у кримінальному судочинстві.

Заслухавши доповідь судді; потерпілу та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, обвинувачену та її захисника, прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду вказаним вимогам закону відповідає.

Так, згідно з матеріалами провадження та оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 20 березня 2019 року приблизно о 09.10 годині, вона, знаходячись неподалік від домоволодіння АДРЕСА_2 , побачила ОСОБА_8 , яка рухалась на автомобілі ВАЗ-2105 д/н НОМЕР_1 , з якою у неї склались давні неприязні стосунки.

Після чого, ОСОБА_6 , діючи на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_8 , з метою спричинення тілесних ушкоджень останній, блокувала ґрунтову дорогу, по якій рухалась ОСОБА_8 , внаслідок чого остання вимушена була зупинити автомобіль.

В свою чергу ОСОБА_6 , реалізуючи до кінця свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , підійшла до вищевказаного автомобілю, де знаходилась ОСОБА_8 , відчинила двері автомобілю, після чого схопила ОСОБА_8 одною рукою за волосся, а іншою нанесла останній декілька ударів в область обличчя та голови, після чого припинила свої злочинні дії та покинула місце скоєння злочину.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи №110 від 13 квітня 2019 року, були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі та голові, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, згідно п.2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 рік.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_6 (ч.1 ст.125 КК України), відповідно до положень ст.12 КК України, віднесено до кримінальних проступків.

За вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді штрафу, громадських робіт або виправних робіт.

Відповідно до положень п.1. ч.1 ст.49 КК України у чинній редакції, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Як зазначено вище, подія кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , мала місце 20 березня 2019 року. Тобто, на час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції минуло понад два роки.

Даних про те, що обвинувачена ухилялась від слідства та суду, матеріали кримінального провадження не містять.

У судовому засіданні 14 квітня 2021 року захисник та обвинувачена подали клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Положеннями частини четвертої статті 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вказана вище норма, так само як і положення ст.49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Таким чином, суд першої інстанції, заслухавши учасників провадження, в т.ч. потерпілу та її захисника, своєю ухвалою обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження з зазначених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в цьому випадку повинен був завершити судовий розгляд, дослідити докази, встановити винуватість особи або її невинуватість і тільки після цього приймати рішення щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, є помилковими, оскільки не узгоджуються з вимогами чинного кримінального процесуального законодавства, в т.ч. і положеннями ч.4 ст.286 КПК України.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом п.1 ч.2, ч.8 ст.284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження. Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, оскільки обвинувачена сама звернулась до суду з відповідним клопотанням, підстав продовжувати кримінальне провадження в загальному порядку у суду не було.

Твердження потерпілої та її представника про те, що оскаржуваною ухвалою суд унеможливив стягнення з обвинуваченої матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та фактично звів розгляд обвинувального щодо ОСОБА_6 до невинуватості винної особи, є також безпідставними з огляду на таке.

Закриття кримінального провадження на підставі 49 КК України, п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілу права звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.

Викладене кореспондується з положеннями п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31 березня 1989 року, відповідно до яких, у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається та вимоги позивача про відшкодування шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з системного аналізу положень кримінального процесуального законодавства, цивільний позов у кримінальному провадженні вирішується судом по суті при ухвалені обвинувального вироку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, відповідно, підстави для задоволення цієї скарги відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 . На підставі ст.49 КК України, обвинувачену ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження, внесене 20 березня 2019 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000107 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4