У Х В А Л А

про зміну запобіжного заходу

Справа № 302/407/21

Провадження № 1-кп/936/67/2021

07.09.2021 р. смт Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши під час судового розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.199, ч.2 ст.199 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Воловецького районного суду Закарпатської області знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали та не зменшились. Наявність нових обставин, які б свідчили про необхідність скасування обраного запобіжного заходу або зміни його на більш м`який не встановлено.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти продовження строку тримання під вартою. Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, мотивуючи тим, що ризики, якими прокурор обгрунтовував необхідність тримання під вартою відпали, а обвинувачення по суті грунтується на недопустимих доказах. Тримання обвинуваченого під вартою без ухвалення остаточного рішення по справі протягом тривалого часу порушує його права.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, прийшов наступного висновку.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.199, ч.2 ст.199 КК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 31.03.2021 р. Ян-Чжень- ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб - до 29.05.2021 року.

Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 25.05.2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів- до 24.07.2021 року, а ухвалою суду від 21.07.2021 продовжено до 19.09.2021.

Вимогами ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 1 ст.201 ЦПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі;

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Аналогічна норма закріплена у ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд враховує те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на даний час змінилися.

Зокрема, змінився ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України про те, що обвинувачений може незаконно впливати на учасників кримінального провадження: потерпілих, свідків, які ще не допитані безпосередньо судом, експертів з метою зміни ними показань та відмови від них, шляхом умовлянь, погроз, залякувань, не виключаючи спроби підкупу останніх, оскільки станом на день розгляду клопотання потерпілі по справі та свідки допитані, а клопотання про допит експертів сторонами кримінального провадження не заявлялося.

Щодо ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, так як не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, постійного місця роботи не має; обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які Кримінальним Кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавленні волі, зокрема за ч.1 ст.199 КК України на строк від трьох до семи років та за ч.2 ст.199 КК України на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, а також ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, про те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше судимий, то суд вважає, що запобігти вказаним ризикам можливо, застосувавши до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, те, що обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою без винесення остаточного рішення по справі, відсутність належного доведення стороною обвинувачення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вирішує задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, який відповідно до статті 181 КПК України полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Також суд вважає, що з метою належної процесуальної поведінки обвинуваченого до нього слід застосувати обмеження, передбачені ч.1 ст. 181, ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 201, 331, 372, 392 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.199, ч.2 ст.199 КК України- залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу -задоволити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Пустомити, Пустомитівського району, Львівської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , з середньою освітою, запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю строком на два місяці.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- здати до відповідних органів ДМС України паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (у разі наявності такого) виданого на його ім`я;

-з`являтися за викликом до суду;

-цілодобово не залишати своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

-2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-протягом часу дії обраного запобіжного заходу не виїжджати за межі Львівської області без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися у житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього вищенаведених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_9 .

Організацію та контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали встановити до 07.11.2021 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено о 16-30 годині 08.09.2021 року.

Суддя : ОСОБА_1