Номер провадження: 11-кп/813/2437/21
Номер справи місцевого суду: 522/6420/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2021 року якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000298 від 29.07.2019 року та відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фрунзівка, Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2021 року на стадії судового розгляду продовжено строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.01.2022 року включно.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржена ухвала суду є необґрунтованою та такою, що постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закон. Вказує, що судом необґрунтовано обрано відносно ОСОБА_6 виключний та найсуворіший запобіжний захід у кримінальному провадженні - тримання під вартою за відсутності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України. Також вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначає, що у сторони обвинувачення відсутні докази порушення приписів ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби. Вказує, що у ОСОБА_6 відсутні судимості, наявне постійне місце проживання, робота, усталений спосіб життя, наявність утриманців та відсутні спроби ухилитися від правосуддя.

Просить ухвалу суду скасувати та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби з покладенням відповідних обов`язків.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Приймаючи до уваги, що сторони кримінального провадження були належним чином повідомленні про дату розгляду апеляційної скарги, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участі не заявляли, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422 КПК України, апеляційний суд вважає за можливим апеляційний розгляд провести за відсутності сторін.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю - доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 є громадянином України, має постійне місце проживання, офіційно не одружений, не працевлаштований та не навчається, обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, яке в тому числі вчинене відносно неповнолітньої особи, має суспільно небезпечний характер, за яке законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий та особливо тяжкий злочини.
При цьому апеляційний суд не може прийняти як належні доводи апеляційних скарг щодо наявності у обвинуваченого утриманців, постійного місця роботи та місце реєстрації, оскільки будь яких доказів матеріали провадження не містять та стороною захисту не надано.
Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_6 , матиме змогу незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та її матір для надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.
При цьому апеляційний суд вважає, що існує ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки він не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.
Доводи захисників, щодо відсутності у ОСОБА_6 судимості та усталеного способу життя, апеляційним судом прийняті до уваги, однак з урахуванням наведених вище ризиків, їх не можна визнати такими, що вказують на необхідність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Крім цього, враховуючи обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину та його наслідки - погіршення здоров`я та перебування у стресовій ситуації неповнолітньої потерпілої, апеляційний суд вважає доводи захисника в частині відсутності підстав для продовження строку тримання під вартою необґрунтованими, оскільки у даному випадку та на даній стадії судового розгляду тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення тяжкого та особливо-тяжкого злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_6 , більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали слідчого судді.
Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 пояснень сторони захисту, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2021 року якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000298 від 29.07.2019 року відносноОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 263 КК України - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4