Провадження №1-кп/127/1181/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000065 відносно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Донецької області м. Харцизьк, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 332-1 КК України,-

Встановив:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 332-1 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що в справі наявні всі необхідні для розгляду в судовому засіданні матеріали, порушень КПК України при проведені досудового розслідування не встановлено, справа підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області. На підставі викладеного, просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Також прокурор заявив письмове клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою у зв`язку із спливом двохмісячного строку, зазначивши, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не відпали, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 обраний правильно, підстав для його зміни, скасування немає, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, може переховуватися від суду, продовжити вчинення злочинів або вчиняти нові злочини, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, а отже підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому не має, а обраний запобіжний захід є обґрунтований.

Обвинувачений та його захисник проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечили. Разом з тим, захисник обвинуваченого зазначив, що жоден із злочинів які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 не вчинений у м. Вінниці.

Щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою захисник заперечив, просив змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт, зазначивши, що клопотання прокурора є необґрунтоване та безпідставне, ризики передбачені ст. 177 КПК України прокурором недоведені. Намірів ухилятися від суду та перешкоджати встановленню істини по справі ОСОБА_4 не має, у ОСОБА_4 є постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив, зазначив, що злочини які йому інкримінуються він не вчиняв. У нього є постійне місце проживання на території України та міцні соціальні зв`язки. Зобов`язується з`являтися до судових засідань та не перешкоджати розгляду кримінального провадження.

Вислухавши думки учасників судового провадження, виконавши вимоги ст.ст. 342- 345 КПК України, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_4 інкримінуються кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, ч. 1 ст. 258-3 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин та ч. 1 ст. 332-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин.

Згідно ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Так, згідно обвинувального акту: «… у період з квітня 2014 року по другу половину 2016 року ОСОБА_4 , діючи умисно, приймав участь у терористичній організації та сприяв діяльності такої організації. ….

Усвідомлюючи всі вказані обставини, ОСОБА_6 у квітні 2014 року, діючи умисно, розуміючи, що основною метою діяльності терористичної організації «ЛНР» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України шляхом створення незаконного державного утворення «Луганська народна республіка» на території Луганської області, в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2,73 Конституції України, добровільно вступив на службу до диверсійно-розвідувальної групи «група «Дикого» терористичної організації «ЛНР», де отримав камуфльований одяг і зброю, пройшов навчальні курси з фізичної підготовки та поводження зі вогнепальною зброєю.

Учасники диверсійно-розвідувальної групи «група «Дикого» приймали участь у веденні збройного опору військовослужбовцям Збройних сил України у населених пунктах Краснодон, Щастя тощо Луганської області.

Зазначені протиправні дії ОСОБА_7 вказують на його активну участь у терористичній організації «ЛНР» та у веденні злочинної діяльності проти військових підрозділів Збройних Сил України і інших військових формувань України, які приймають участь у проведенні ІНФОРМАЦІЯ_2 », вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 , « у період з 2019 року по серпень 2020 року ОСОБА_4 , перебуваючи на території РФ, продовжуючи злочинний намір, діючи умисно, в інтересах іноземної організації - Федеральної служби безпеки Російської Федерації та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, порушивши свої обов`язки громадянина України, визначені ст. 17 та ст. 65 Конституції України, щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності України, надав згоду на співпрацю з невстановленими представниками ФСБ РФ.

Завдання останнього полягало у проникненні до агентурного апарату органів державної безпеки України з метою отримання та передачі представникам вказаної іноземної організації відомостей про діючий негласний апарат, що функціонує на окупованій території Донецької та Луганської областей, місця проведення явок та способи зв`язку і передачі даних, о`бєкти контррозвідувальної зацікавленості, установчі та контактні дані співробітників СБУ, які організовують та координують роботу негласного апарату на вказаній території, а також планів і намірів органів СБУ, що сприятиме створенню позицій представників ФСБ РФ на тимчасово окупованій території України.

14 січня 2020 року о 12 год. 57 хв. ОСОБА_6 за допомогою облікового запису користувача під назвою « ОСОБА_8 » в соціальній мережі «Вконтакте» (електронний адрес: ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив співробітника т.зв. « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якии користується обліковим записом користувача в соціальні мережі «Вконтакте» (електронний адрес: ІНФОРМАЦІЯ_6 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », про контакти із представниками Федеральної служби безпеки РФ та співпрацю із ними.

У подальшому, 20 травня 2021 року ОСОБА_6 , діючи умисно, на виконання завдання іноземної організації Федеральної служби безпеки Російської Федерації, пов`язаного з наданням допомоги в проведенні підривної діяльності проти України шляхом створення умов для діяльності на тимчасово окупованій території України невстановлених представників вказаної іноземної організації, ініціативно звернувся до УСБУ у Вінницькій області з пропозицією про залучення його до конфіденційного співробітництва з органами СБУ та відрядження на непідконтрольну територію України. …», вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 111 КК України.

Тобто всі, в т.ч. і більш тяжкі правопорушення які інкримінуються обвинуваченому, було скоєно на території Старобільського району Луганської області, з чого суд робить висновок про неможливість розгляду даного кримінального провадження у Вінницькому міському суді Вінницької області, у зв`язку із непідсудністю його вказаному суду та зумовлює необхідність передачі кримінального провадження до Старобільського районного суду Луганської області, для розгляду за територіальною підсудністю.

Згідно ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

До початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).

Враховуючи викладене, оскільки правопорушення в яких обвинувачується ОСОБА_4 скоєні на території Старобільського району Луганської області, з чого суд робить висновок про неможливість розгляду даного кримінального провадження у Вінницькому міському суді Вінницької області, у зв`язку із непідсудністю його вказаному суду.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності, тому питання щодо дотримання правил підсудності підлягає першочерговому з`ясуванню.

Враховуючи зазначене, з метою недопущення порушення територіальної підсудності, суд робить висновок про необхідність направлення даного кримінального провадження до Старобільського районного суду Луганської області, для розгляду.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК України Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Враховуючи зазначене, суд робить висновок про необхідність направлення даного кримінального провадження, для визначення підсудності.

Враховуючи, вказані приписи закону та те, що Вінницький міський суд Вінницької області та Старобільський районний суду Луганської області перебувають в межах юрисдикції різних апеляційних судів, питання про направлення вказаного кримінального провадження має бути вирішено колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції, що зумовлює направлення вказаного провадження до Вінницького апеляційного суду, для внесення відповідного подання та направлення даного кримінального провадження до Касаційного кримінального суду Верховного Суду, для вирішення питання про його направлення для розгляду за територіальною підсудністю.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

З приписів ст. 315 КПК України та рішення ЄСПЛ «Чанєв проти України» вбачається обов`язок суду вирішити питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу саме в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином ; вчинити інше кримінальне правопорушенн я.

З зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинувачених.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Оцінюючи зазначене суд виходить з того, ОСОБА_4 згідно обвинувального акту, обвинувачується, серед іншого, у вчиненні особливо тяжких злочинів, офіційно не працює, у нього відсутні соціально стримуючі фактори та міцні соціальні зв`язки, що свідчить про те, що перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, ОСОБА_4 може не з`являтися на виклики суду, продовжити вчинення інкримінованих злочинів або вчинити інше кримінальне правопорушення та в подальшому уникати відповідальності. Вказане доводить існування ризиків у кримінальному провадженні, визначених ст. 177 КПК України.
Враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Крім того, врахувавши, що ОСОБА_4 обвинувачується серед іншого, у вчиненні особливо тяжких злочинів, обставини кримінальних правопорушень, відсутність у ОСОБА_4 соціально стримуючих факторів та міцних соціальних зав`язків, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Відтак, суд доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд приходить до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також, будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою, до суду не надходило.

Ні обвинувачений, ні його захисник не навели суду підстав для зміни або скасування запобіжного заходу, тому клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за недоцільне при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 176-178, 182, 183, 194, 217, 314-315, 334, 370-372 КПК України, суд, -

Ухвалив

Направити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 332-1 КК України до Верховного суду, для вирішення питання про направлення даного кримінального провадження для розгляду за територіальною підсудністю.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Строк дії ухвали суду 60 днів до 14.03.2022 включно.

Копію ухвали направити начальнику державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», для відома та виконання.

Ухвала, в частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. В іншій частині ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя