ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7201/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1300/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , без участі потерпілої, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 07 12 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добеле, Латвія, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонер Збройних сил України, інвалід війни 3 групи безстроково, учасник бойових дій, працюючого науковим співробітником науково-дослідного відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 7430 (сім тисяч чотириста тридцять) грн. 35 коп.; на відшкодування моральної шкоди 15000 (п`ятнатдцять тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на користь держави, витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 416/16 від 24 06 2016 року 3958 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 20 коп., за проведення судової автотехнічної експертизи № 424/17 від 29 05 2017 року 1186 (одна тисяча сто вісімдесят шість) грн. 44 коп., всього 5144 (п`ять тисяч сто сорок чотири) грн. 64 коп.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 01 05 2016 року, близько о 07.15., керуючи технічно справним автомобілем DAEWOO SENS", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Бучми м. Харкова зі сторони пр. Тракторобудівників в напрямку вул. Гвардійців Широнінців зі швидкістю приблизно 50 км/год.
В процесі руху по вказаній вулиці, в районі будинку № 32, ОСОБА_7 , змінив напрямок свого руху ліворуч у бік зустрічної смуги, чим грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», і виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом «I-VAN А07А1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по вул. Бучми у зустрічному йому напрямку зі сторони вул. Гвардійців Широнінців в напрямку пр. Тракторобудівників.
Внаслідок дорожньо-транспортної події, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 605-А/16 від 31 05 2016 року, у зв`язку з подіями 01 05 2016 року у потерпілої пасажира автобусу «I-VAN А07А1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 встановлені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я у вигляді трьохлодижечного перелому правого голіностопного суглоба з підвивихом правої стопи.
Порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_7 , які відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 424/17 від 29 05 2017 року знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками і виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем DAEWOO SENS", проявив неуважність, не впевнився в безпеці своїх дій і змінив напрямок свого руху ліворуч, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом «I-VAN А07А1», під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному йому напрямку, що спричинило вищевказані наслідки.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду, викладених у оскаржуваному рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. У зв`язку з чим вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.
Прокурор вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про відкладення судового розгляду призначеного на 11:00 04 11 2021 року на іншу дату. Однак, надані до клопотання довідки містять інформацію осіб, що не мають відношення до розгляду даної кримінальної справи. Колегія суддів не бере до уваги вказане вище клопотання, оскільки будь-яких довідок відносно захисника не надано, що в свою чергу свідчить про зловживання захисником своїми процесуальними правами та затягування процесу розгляду справи в розумний строк. Будь-яких інших заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду не надавав.

Обвинувачений ОСОБА_7 про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду не надавав.

Потерпіла та її представник про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явились. Було надано заяву, в якій міститься прохання щодо розгляду справи за відсутності потерпілої.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно п.1-1 ч. 2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Зі змісту скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, наявні докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, він вважає недопустимими з огляду на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується встановленими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірним і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням наступних осіб: потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , а також самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував свою провину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

При цьому, суд дійшов висновку, що зазначені показання обвинуваченого, потерпілого та свідків об`єктивно підтверджуються та доповнюються ще й наступними доказами:

- протоколом огляду місця події з додатками від 01 05 2016 року, (т.1 а.с.127-137);

- протоколом огляду транспортного засобу від 07 05 2016 року (т.1 а.с.154-155);

- протоколами проведення слідчих експериментів від 16 05 2017 року (т.1 а.с.166-171);

- висновками експертів від 01 05 2016 року (т.1. а.с.181), (т.1. а.с.163), ;

- висновком транспортно трасологічної експертизи № 416/16 від 24 06 2016 року (т.1 а.с.138-151);

- висновком судово медичної експертизи № 605-А/16 від 06 05 2016 року (т. 1 а. с. 152);

- висновком судової автотехнічної експертизи № 424/17 від 29 05 2017 року (т.1 а. с. 172-177);

Суд першої інстанції дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

Посилання захисника на недопустимість вказаних доказів з огляду на те, що на його думку, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки - є безпідставними.

Зважаючи на викладене, порушень вимог ст.290 КПК України колегією суддів не встановлено, а тому суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку ті докази, які були відкриті сторонам та безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття даного кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, за доводів апеляційної скарги захисника, колегією суддів не встановлено.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження 01 05 2016 року.

Відповідно до ч.2 ст. 12 КК України, цей злочин є злочином невеликої тяжкості, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до ч.1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КПК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст. 49 КК України).

Згідно з ч.2 ст. 49 КК України, перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Під ухиленням від слідства або суду варто розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (Постанова Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі № 5-1кс15).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 04 2019 року до обвинуваченого застосовувався привод в судове засідання, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 04 2019 року задоволене клопотання прокурора та оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , судове провадження зупинено до розшуку обвинуваченого. В травні 2019 року обвинувачений звертався до суду з заявою про припинення його розшуку, однак особисто до суду не з`явився.

22 липня 2020 року ухвалою суду поновлене провадження у справі та припинено розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з його явкою до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до класифікації, наведеної у ст.12 КК України є нетяжким злочином; дані про ОСОБА_7 , який раніше не судимий, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, пенсіонер Збройних Сил України, інвалід війни 3 групи, учасник бойових дій, має постійне місце мешкання. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті.

З огляду на те, що колегія суддів встановила, що обрані районним судом вид та міра покарання, на думку колегії суддів є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільній небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Враховуючи наведене, підстав для скасування оскаржуваного вироку з ухваленням нового судом апеляційної інстанції, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку, з урахуванням апеляційних доводів захисника, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 07 12 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3