У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 201 051 000 027 25 від 18 грудня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04.06.2021 ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді вісімдесяти годин громадських робіт.

У провадженні стягнуто процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 17.12.2020, близько 08.20 год., перебував на зупинці громадського транспорту в м. Києві, вул. Д. Щербаківського, 45, де зайшов до салону маршрутного автобусу № 575.

В салоні автобусу звернув увагу на ОСОБА_10 , в якої на плечі була сумка з відкритим відділенням, де знаходився мобільний телефон.

Близько 08.30 год. ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов ближче до ОСОБА_10 та своєю рукою витягнув з її сумки мобільний телефон SAMSUNG, моделі SM-N950FZKADBT, кольору Midnight Black, вартістю 6.496,67 грн., який належав останній.

В подальшому поклав викрадений телефон до кишені своєї куртки та вийшов із салону маршрутного автобусу № 575 на зупинці громадського транспорту Естонська, завдавши потерпілій шкоди на суму 6.496,67 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, визнані судом доведеними, та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04.06.2021 стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 1.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в решті вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 стверджує, що суд проігнорував вимоги ст. 56 КК України, а саме те, що громадські роботи не призначаються особам, які, зокрема, досягли пенсійного віку, а тому, оскільки ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , то на момент вчинення кримінального правопорушення - 17.12.2020 він є таким, що досяг пенсійного віку, а отже йому не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.
Як далі вказує, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , санкція інкримінованої ОСОБА_7 статті КК України передбачає ряд альтернативних покарань, які можуть бути застосовані до осіб пенсійного віку, а, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення (проступку), вік обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, щире каяття, можливо призначити останньому покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, а саме - штраф в розмірі 1.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Потерпіла ОСОБА_10 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялась у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якої в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого та його захисника, які не заперечували щодо задоволення апеляційних вимог прокурора та просили врахувати те, що обвинувачений розкаявся та визнав вину, а також сплатив збитки, тому просили застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Перевіряючи доводи першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 56 КК України, колегія суддів бере до уваги таке.

Так, як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, зокрема засудженими.

На виконання вказаних вимог матеріального закону, при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України суд першої інстанції дійсно врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення (проступку); ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, яке полягає у визнанні ним вини та щирому каятті, відшкодуванні завданої потерпілій шкоди у повному обсязі; дані, які характеризують його особу, те, що він раніше не судимий (в силу ст. 89 КК України), має постійне місце проживання, офіційно не працює, проте має постійний підробіток, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, визнано - щире каяття.

Обставин, які згідно з ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

За викладеним, в сукупності, суд і дійшов висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у межах санкції інкримінованої статті Особливої частини КК України, що не пов?язано з арештом, проте, всупереч нормі ч. 3 ст. 56 КК України, визначив його у виді громадських робіт, що не підлягало застосуванню, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення (проступку) - 17.12.2020 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (згідно копії паспорту на а.п. 80 долучених матеріалів), відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення, досяг пенсійного 60-річного віку.

З урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , першим заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 і було запропоновано апеляційному суду призначити ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах санкції, встановленої в ч. 1 ст. 185 КК України, у виді штрафу у розмірі 1.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шляхом ухвалення нового вироку.

Проте, дану позицію першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , що підтримана прокурором в суді апеляційної інстанції, колегія суддів розділяє частково.

Так, згідно положенням і структурі ст. 51 КК України, покарання у виді штрафу є більш м?яким, ніж покарання у виді громадських робіт, що випливає і з санкції ч. 1 ст. 185 КК України.
А тому, призначення//визначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу не може тягнути за собою ухвалення нового вироку, а тільки його зміну.

На правильність даних висновків не може вплинути позиція, зокрема прокурора в суді апеляційної інстанції з посиланням на ч. 5 ст. 53 КК України про те, що у разі несплати ОСОБА_7 штрафу у розмірі 1.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, воно підлягає заміні на громадські роботи із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є більшим, ніж покарання призначене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 80 годин, - бо, на переконання колегії суддів, ст. 53 КК України, яка роз?яснює суть та умови застосування такого виду покарання, у тому числі на стадії виконання вироку, як штраф, не може конкурувати з нормою ст. 51 КК України, яка визначає як види покарань, що можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, так і їх тяжкість за певною шкалою.

Водночас, необхідно звернути увагу і на те, що у разі несплати штрафу в розмірі не більше 3.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке може бути призначено за ч. 1 ст. 185 КК України, та відсутності підстав для розстрочки його виплати, суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлених законодавством неоподатковуваний мінімумів доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років, види яких, на підставі ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57 КК України, взагалі не можуть бути застосовані до ОСОБА_7 , що має пенсійний вік, у порядку п. 10 ч. 1 ст. 537, 539 КПК України.

Отже, колегія суддів вважає, що, визначаючи ОСОБА_7 запропоноване прокурором за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді штрафу замість покарання у виді громадських робіт, тягне за собою зміну, а не скасування вироку суду першої інстанції.

Визначаючи розмір штрафу як покарання, що необхідно призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів виходить з конкретних обставин кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_7 , пенсійного віку, який не судимий (в силу ст. 89 КК України), хоча офіційно не працевлаштований, але має постійний підробіток, обставини, що пом?якшують його покарання, - щире каяття та відшкодування потерпілій завданої шкоди, відсутність обставин у провадженні, що обтяжують покарання обвинуваченого, та вважає за можливе призначити покарання у виді штрафу нижче, від найнижчої межі, встановленої в ч. 1 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8.500 грн., яке і буде справедливим та необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доля речових доказів вирішена на підставі приписів ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати стягнуті у порядку ст. 124 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 201 051 000 027 25 від 18 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , змінити: призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8.500 грн.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3