Справа № 643/8101/21
Провадження № 1-кп/643/586/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2022
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001170 від 25.09.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 303 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України.
Прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_13 ще на 60 діб.
У своєму клопотанні прокурор посилався на наявність ризиків передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та навів у своєму клопотанні відповідне обґрунтування.
Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_13 перебуваючи на свободі, має можливість перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, впливаючи на поведінку свідків, а саме ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , вчинення кримінального правопорушення, може перешкоджати встановленню інших осіб причетних до скоєння даних кримінальних правопорушень, повідомляти їх про хід слідства, так як необхідно встановити інших осіб які сприяли ОСОБА_13 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень; протягом тривалого часу одним з джерел доходів ОСОБА_13 були дії пов`язані з сутенерсвом, у зв`язку із чим він може вчинити дії, передбачені п.п.1,3 ч.І ст.177 КПК України:
Пунктом 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_13 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Про існування вказаного ризику свідчать наступні обставини: ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого правопорушення, у зв`язку із чим він може спробувати переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_13 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
Пунктом 3 ст. 177 КПК України - ОСОБА_13 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.
Пунктом 5 ст. 177 КПК України - ОСОБА_13 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Вказані обставини унеможливлюють запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зникли та не зменшились, продовжують діяти у раніше встановленому обсязі, шляхом застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, беручи до уваги, те що обвинувачений може переховуватись від суду, може впливати на свідків у вказаному провадженні, у т.ч. через свої соціальні зв`язки, повідомляти інших осіб, причетних до скоєння кримінальних правопорушень про хід досудового розслідування та допомогти останнім уникнути передбаченої законом відповідальності, вчинити підкуп свідків, не має постійного джерела доходу, у зв`язку з чим може продовжити злочинну діяльність у якій підозрюється, та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Прокурор у судовому засіданні підтримав вказане клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник - адвоката ОСОБА_14 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Інші учасники процесу заперечували проти задоволення клопотання та погоджувались із позицією ОСОБА_13 на його захисника.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_14 заявив письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, яке було вручено прокурору завчасно.
Захисник обґрунтовує своє клопотання наступним.
Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, зазначає, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу "Єлоєв проти України", п. 60).
Попереднє утримання не повинно передувати покаранню у вигляді позбавлення волі, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Загрозу переховування обвинуваченого не можна оцінювати виключно на підставі суворості можливого покарання.
Загроза переховування повинна оцінюватися в контексті чинників, пов`язаних з особистістю заявника, а саме з його моральними цінностями, житлом, родом занять, майном, сімейними зв`язками і всіма видами зав`язків з державою.
На момент взяття під варту ОСОБА_13 , перебуває сімейних відносинах, раніше не судимий, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває.
Тож ризик переховування від суду відсутній.
Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, зазначив, що згідно матеріалів справи, свідки та підозрювані по кримінальному провадженню допитані, експертизи проведені, таким чином, ніякого сенсу впливати на свідків, експертів або спеціалістів за для змінення необхідних показів в майбутньому ОСОБА_13 не має, а існування ризику, передбаченого п. 3 ст.177 КПК України нічим не підтверджується.
Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, зазначив, що ОСОБА_13 раніше не судимий, до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувався. Має міцні соціальні зв`язки, є платником податків. Таким чином, немає жодної підстави посилатись на існування вищезазначеного ризику, існування якого нічим не підтверджується.
Вважає, що ризики, встановлені при обранні міри запобіжного заходу зменшились, а тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, на думку захисника, буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.
Прокурор проти заявленого клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт заперечувала, просила суд продовжити ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_13 та інші учасники процесу підтримали клопотання захисника ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Суд, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_13 , клопотання захисника ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_13 з тримання під вартою на домашній арешт, зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Обвинувачений ОСОБА_13 в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Таким чином, підставою для продовження запобіжного заходу є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше застосування того чи іншого запобіжного заходу.
Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне.
Суд вважає даний ризик доведений прокурором, оскільки ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 303 КК, у якому ОСОБА_13 обвинувачується, є тяжким, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна або без такої.
Щодо ризику незаконно впливати на свідків з боку обвинуваченого, суд зазначає наступне.
Прокурор у своєму клопотанні заявляє, що ОСОБА_13 перебуваючи на свободі, має можливість перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, впливаючи на поведінку свідків, а саме ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .
Однак, свідки ОСОБА_17 ОСОБА_22 та ОСОБА_16 вже допитані під час судового розгляду. Інші свідки залишаються не допитані, отже суд констатує, що хоча зазначений ризик і зменшився, але не перестав існувати.
Суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків, у разі задоволення судом такого клопотання. На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаними про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.
Щодо ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обвинуваченим, суд зазначає наступне.
Суд частково погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим, у тому числі з корисливих мотивів, у зв`язку відсутністю законних джерел доходу, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений 28.09.2021 надав заяву до суду про надання йому дозволу на роботу на що суд, у своєму листі до Державної установи Харківський слідчий ізолятор від 07.10.2021 року, надав відповідний дозвіл на працю ОСОБА_13 в учбово-виробничих майстернях в умовах ДУ Харківський слідчий ізолятор. Крім того, обвинувачений запевнив суд, що буде займатись виробництвом меблів, а суд зі свого боку покладає на обвинуваченого обов`язок докласти зусиль до пошуку роботи, та зауважує, що у разі порушення обвинуваченим цього обов`язку, прокурором може бути поставлено питання про зміну запобіжного заходу на більш суворий.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , його бажання до праці, сімейний стан (неодружений), однак перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_23 , визнання вини обвинуваченим та щире каяття, яке було встановлено під час його допиту у судовому засіданні від 18.02.2022 року, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилається прокурор у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, хоча і існують, але вже не можуть виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому такий запобіжний захід як домашній арешт здатний їм запобігти, а отже, на думку суду, існують підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Крім того, розглядаючи питання можливості зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд в порядку ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторони захисту допитав в якості свідка ОСОБА_23 , яка підтвердила, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_13 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердила факт отримання нею довідки про реєстрацію місця проживання, яка міститься в матеріалах справи, про те, що вона проживає за вказаною адресою, а також спільно проживає там із ОСОБА_13 із жовтня 2016 року, має окрему ізольовану кімнату у вказаній квартирі та дозволяє ОСОБА_13 перебувати під домашнім арештом за вказаною адресою.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про задоволення клопотання захисника і зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_13 з тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів.
Крім того, суд вважає за необхідним покласти на ОСОБА_13 наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) не залишати без дозволу суду місце постійного проживання: квартиру АДРЕСА_2 , в період доби з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин 3) здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності), 4) докласти зусиль до пошуку роботи.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.
Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Керуючись ст. 196, 197, 205, 331, 372, 395 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_13 - відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.
Змінити запобіжний захід ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів, а саме до 18 квітня 2022 року включно.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в залі суду негайно.
Покласти на ОСОБА_13 наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) не залишати без дозволу суду місце постійного проживання: квартиру АДРЕСА_2 , в період доби з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин 3) здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності), 4) докласти зусиль до пошуку роботи.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.
Ухвалу направити до Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області для виконання.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Повний текст ухвали оголошений 22 лютого 2022 року о 15 годині 00 хвилин.
Суддя - ОСОБА_1