Житомирський апеляційний суд
Справа №278/644/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6
прокурора: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000719 за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2021 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , несудимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 7355,10 (сім тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн. судових витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.

Речові докази: автомобілі "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1 та "ГАЗ-53", реєстраційний номер к НОМЕР_2 , медичні картки стаціонарних хворих - ухвалено повернути власникам (законним володільцям) після набрання вироком законної сили.

Цивільні позови прокурора задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Департаменту фінансів Житомирської облдержадміністрації 4980,42 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 та 13259,70 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 .

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку, 24 жовтня 2020 року близько 7 год. 13 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по 18 км + 280 м автодороги "Житомир Чернівці" поблизу с. Дениші Житомирського району та області у напрямку м. Житомира, в порушення вимог пунктів 2.3 б) та 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки "ГАЗ-53", реєстраційний номер " НОМЕР_3 ", під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Volkswagen Passat" ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді політравми, відламкового перелому канту тіла ІІІ-го шийного хребця, відкритого перелому кісток спинки носа, рваної рани тім`яно-потиличної ділянки, розриву тріангулярних зв`язок печінки з дрібними численними пошкодженнями паренхіми печінки, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечою, а також саден обличчя, правої кисті та правого стегна. Крім того, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Volkswagen Passat" ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, лінійного перелому кісток спинки носа, забійної рани в лобно-скроневій ділянці зліва, множинних саден на обличчі, шиї, перелому ребер ліворуч з утворенням обмеженого гемопневмотораксу та закритого перелому кісток лівої гомілки.

В апеляційній скарзі заступник керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що судом першої інстанції було визначено скорочений порядок розгляду справи з врахуванням позиції обвинуваченого, який визнав свою винуватість. При цьому в порушення вимог закону стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема щодо часу, місця, способу його вчинення, безпосередній допит ОСОБА_6 не проводився, оскільки він відмовився давати показання, а лише зазначено у вироку, що ним вони не оспорюються.

Таким чином, факт визнання обвинуваченим правильності обставин вчинення кримінального правопорушення, наведених у обвинувальному акті, не може вважатись допитом обвинуваченого у розумінні ст. 351 КПК України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.03.2018 у справі №521/11693/16-к, суд згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України.

Вважає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки безпідставно застосовано вимоги ст. 349 КПК України за відмови обвинуваченого давати показання.

Також, стверджує, що суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами мотивував своє рішення тим, що для забезпечення себе та своєї сім`ї обвинуваченому необхідно посвідчення водія, при цьому суд поза увагою залишив той факт, що обвинувачений не працює, вчинив необережний тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме керуючи транспортним засобом порушив правила дорожнього руху, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження та потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Частиною 4 ст. 349 КПК України передбачено, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КПК допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Крім того, головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.

З матеріалів провадження вбачається, що зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Так, в судовому засіданні 30 березня 2021 року судом першої інстанції було визначено скорочений порядок розгляду справи з врахуванням позиції обвинуваченого, який визнав свою винуватість. При цьому в порушення вимог закону стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема щодо часу, місця, способу його вчинення, безпосередній допит ОСОБА_6 не проводився, оскільки він відмовився давати показання, а лише зазначено у вироку, що ним вони не оспорюються.

Таким чином, суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння обвинуваченим тих фактичних обставин, які він буде позбавлений можливості оскаржити.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що суд не вправі був проводити розгляд справи із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України.

Зазначені порушення кримінального процесуального закону є істотними та такими, що не можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції, оскільки відсутні клопотання про долучення та дослідження доказів та відповідна вимога апеляційної скарги, а тому вирок суду щодо ОСОБА_6 не може бути залишений у силі та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, на переконання колегії суддів заслуговують уваги доводи прокурора щодо не обґрунтованого не призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даних у справі про те, що обвинувачений ОСОБА_6 працевлаштований не має, він вчинив необережний тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження та потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Суду першої інстанції під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі докази по справі в тому числі перевірити доводи апеляційної скарги прокурора та прийняти законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Судді: