Справа № 203/4411/21
Провадження № 1-кс/0203/2476/2021
УХВАЛА
21 жовтня 2021 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпро) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м . Полтаві, ОСОБА_5 , від 12 серпня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій від 30 липня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 20 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 001320 з попередньою правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 388 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
18 жовтня 2021 року представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з зазначеною скаргою, в якій просив: скасувати постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу ( з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 , від 12 серпня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання від 30 липня 2021 року за вих. № 3 про проведення слідчих (розшукових) дій; зобов`язати слідчого Третього слідчого відділу ( з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001320 допитати працівників КП «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, які охороняли з 06 липня 2017 року по 3 липня 2021 року будівельний майданчик за адресою: АДРЕСА_1 ( до 15 жовтня 2014 року вул. Плеханова, 15-Г), після 21 вересня 2017 року АДРЕСА_2 ) та який знаходиться за координатами 48*2810.0N 35*0228.1Е, з приводу з`ясування зокрема, але не виключно, питання «коли саме та ким саме було надано вказівку не впускати або впускати власників квартир до будівлі», обґрунтовуючи такі вимоги тим, що слідчим безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій з м етою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Згідно протоколу автоматичної визначення слідчого судді від 18 жовтня 2021 року вказана скарга передана в провадження судді ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав в повному обсязі, наполягаючи на її задоволенні з наведених підстав.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги тим, що представником у своєму клопотанні не наведено жодних мотивів необхідності здійснення вказаних слідчих дій, що свідчило б про можливість досягнення мети кримінального провадження.

Слідчий суддя, заслухавши представника потерпілого, слідчого, ознайомившись з матеріалами скарги та доданими до неї доказами, приходить до наступних висновків.
Реалізація змагальності та забезпечення права на захист досягається, в тому числі, через участь сторони захисту у кримінально-процесуальному доказуванні. Так, згідно з вимогами ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України. При цьому частини 2 і 3 цієї статті визначають можливість і порядок збирання доказів як стороною обвинувачення, так і стороною захисту. Сторона захисту здійснює збирання доказів, в тому числі, шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів (ч. 3 ст. 93 КПК України).
Визначаючи межі судового контрою, слідчий суддя виходить з того, що предметом судового контролю під час розгляду такої скарги є не лише прийняте слідчим, прокурором рішення стосовно задоволеного клопотання, а й дотримання інших процесуальних вимог щодо проведення відповідних слідчих (розшукових) дій, які ініціюються перед органами досудового розслідування у кримінальному провадженні і тому перевіряє не лише дотримання процесуального порядку вирішення клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, а й здійснює оцінку відповідного клопотання на предмет доцільності здійснення слідчих (розшукових) дій, що порушуються перед слідчим, зокрема це стосується доцільності проведення допиту.
Відповідно до ч.1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що постановою старшого слідчого Третього слідчого відділу ( з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 , від 12 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні 000320 з попередньою правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 388 КК України.

Постанова мотивована тим, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчих (розшукових) дій є наявність достатніх підстав, що вказують на можливість досягнення її мети, проте у клопотанні потерпілий не навів відомостей, що вказують на можливість досягнення мети слідчої дії, тобто необхідність її проведення, у зв`язку з чим слідчий не вважав доцільним такий допит. Відтак, оскаржувана постанова містить мотиви відмови та відповідає вимогам до форми, визначеним ст. 110 КПК України.

З дослідженого в судовому засіданні клопотання потерпілого ОСОБА_3 видно, що ні мотивів, ні обґрунтувань необхідності проведення заявленої слідчої дії не наведено, як і не обґрунтовано доказове значення результатів такої слідчої дії, а лише заявлена сама по собі вимога встановити і провести допит працівників КП «Муніципальна варта».

Відповідно до ч. 1 ст. 95 КПК України показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про встановлення та допит працівників КП «Муніципальна варта», слідчий послався на те, зокрема, і в судовому засіданні, що потерпілим та його представником не наведено які обставини, що входять до предмета доказування при розслідуванні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст. 191, ч.1 ст.388 КК України за обставинами, викладеними в заяві про кримінальне правопорушення, будуть підтверджуватись встановленням та допитом наведених осіб.
Таким чином, за встановлених обставин належить дійти висновку, що слідчим, з огляду на його самостійність у своїй процесуальній діяльності, визначений предмет доказування за фактами, внесеними в ЄРДР за ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 388 КК України, дотриманий баланс процесуальних можливостей сторін кримінального провадження за ст. 93 КПК, що не є наділенням обвинувачення та захисту однаковими процесуальними правами, а визначається доцільністю проведення відповідної слідчої (розшукової) дії з належним обґрунтуванням такої необхідності, зокрема, потерпілим, і визначення такої доцільності належить до повноважень слідчого, враховуючи його процесуальну самостійність, а тому, з огляду на дотримання слідчим при складенні оскаржуваної постанови вимог до форми та змісту за ст. 110 КПК України, слідчий суддя не знаходить підстав для скасування такої постанови в межах судового контрою на досудовому розслідуванні, тому на підставі п.4 ч.2 ст. 307 КПК України належить постановити ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Керуючись ст. ст. 26, 303, 304, 307, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 про скасування постанови старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпро) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м . Полтаві ОСОБА_6 , від 12 серпня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій від 30 липня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 20 жовтня 20217 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 001320 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 388 КК України відмовити в повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її постановлення.
Повний текст ухвали складений і оголошений учасникам судового провадження о 12 год. 55 хв. 25 жовтня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1