У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.01.2022 Справа №607/649/22

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , неодноразово раніше судимого, востаннє 30 серпня 2013 року вироком Ужгородського міськрайонного суду за ч.3 ст.27 ч.2 ст.305, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 8 місяців, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2022 року старший слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000010 від 05 січня 2022 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 05 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 січня 2022 року близько 23.05 год. у ОСОБА_4 , який перебував за адресою свого проживання, а саме АДРЕСА_1 , будучи раніше судимим за вчинення розбою, виник злочинний умисел, спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, поєднаний з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 04 січня 2022 року близько 23.05 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою свого проживання, а саме АДРЕСА_1 , керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло, прийшов до квартири АДРЕСА_2 , де постукав у вхідні двері та під приводом одержання води, користуючись добросусідськими відносинами, потерпіла ОСОБА_7 відчинила йому двері. У цей же час ОСОБА_4 , достовірно розуміючи, що до зазначеного приміщення вхід йому заборонено, не маючи законних підстав та дозволу на вхід, силоміць ривком відчинив двері та незаконно увірвався у квартиру та перебуваючи в коридорі вказаної квартири, бажаючи подавити волю потерпілої до можливого опору, тримаючи в руці ніж, почав ним розмахувати, погрожуючи його застосуванням для позбавлення життя потерпілої, якщо не будуть виконані його вимоги. Тобто виказав погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя потерпілої.

Після цього продовжуючи реалізовувати корисливий злочинний умисел на розбій, почав залякувати потерпілу, вимагаючи передати йому грошові кошти. ОСОБА_7 , сприйнявши дану погрозу як реальну, небезпечну для свого життя та неминучу у разі невиконання вимоги, тобто таку, що дійсно може бути реалізована, злякавшись висловлених ОСОБА_4 погроз та наявності у його руці ножа, яким він міг позбавити її життя, із своєї сумки дістала гаманець та розстебнула його, у цей момент ОСОБА_4 рукою дістав із гаманця 150 гривень.

У цей же час ОСОБА_4 звернув увагу на планшет торговельної марки «Amazon FireHD10», який знаходився в чохлі неподалік сумки, з якої потерпіла дістала гаманець. Підійшовши до планшету торговельної марки «Amazon FireHD10», ОСОБА_4 вийняв його із чохла, взяв зарядний пристрій до планшету, який знаходився поруч, та разом із зазначеними грошима, тримаючи усі викрадені цінності у руках, вибіг із квартири потерпілої та зазначеного будинку, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 5150 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, поєднаний з проникненням у житло особою, яка раніше вчинила розбій.
12 січня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні. З урахуванням викладеного, даних про особу підозрюваного ОСОБА_4 , зокрема, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків у суспільстві, постійного місця роботи та джерела доходу, на думку слідчого, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, з урахуванням наведених ризиків, а також того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи,слідчий посилаючись на положення п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, зазначає про наявність підстави не визначати розмір застави підозрюваному ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_4 обґрунтованими.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши про недоведеність вказаних слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та за вказаних обставин просять застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобово домашнього арешту.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.
Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000010 від 05 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
12 січня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Зокрема такими доказами є: витяг з ЄРДР №0000010 від 05 січня 2022 року; заява ОСОБА_7 від 04 січня 2022 року; протокол допиту потерпілої ОСОБА_7 від 06 січня 2022 року; протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_7 від 11 січня 2022 року; протокол огляду місця події від 06 січня 2022 року; протокол вилучення предметів чи речей під час їх добровільної видачі від 11 січня 2022 року; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 10 січня 2022 року; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 06 січня 2022 року; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 06 січня 2022 року; довідка ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» № 29/01 від 06 січня 2022 року; протокол огляду від 11 січня 2022 року; протоколи пред`явлення предметів для впізнання від 11 січня 2022 року та 12 січня 2022 року.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинене, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
В свою чергу, підозрюваним та стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на його непричетність до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України - нападі з метою заволодіння чужим майном із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, поєднаний з проникненням у житло особою, яка раніше вчинила розбій, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні.
Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.
Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні слідчий суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілої та дослідження їх судом.
Слідчий суддя також враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення розбійного нападу, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя доходить висновку про те, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_4 на свободу. За встановлених обставин слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого слід задоволення та необхідно застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на думку слідчого судді, є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Натомість наведені в судовому засіданні захисником доводи на захист підозрюваного ОСОБА_4 не можуть бути безумовною підставою для застосування щодо підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновки слідчого судді про існування ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого.
Будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 виключає його утримання під вартою, слідчому судді не надано.
Слідчий суддя враховує, що застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
У зв`язку з цим, слідчий суддя враховує мотив та спосіб вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості.
Таким чином, в судовому засіданні прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти встановленим під час розгляду ризикам, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності вказують на обґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінальному правопорушення, наявні обґрунтовані ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України. Слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, необхідно задовольнити і застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.
За змістом ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Враховуючи спосіб вчинення злочину підозрюваним ОСОБА_4 , про який зазначено у повідомленні про підозру, передбачені ст.ст.177,178 КПК України обставини, а також те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що належить до злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України у кримінальному провадженні №0000010 від 05 січня 2022 року.
За таких обставин, клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.
Клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави задовольнити.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 23.59 год. 11 березня 2022 року, без визначення розміру застави, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.
Взяти підозрюваного ОСОБА_4 під варту в залі суду негайно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1