ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/453/21 Справа № 697/399/20 Категорія: ч.2 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів секретаря судового засіданняОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участі: прокурора обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження № 0000031 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, учасника бойових дій, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працююючого підсобним робітником на ПрАТ «Миронівська птахофабрика», в силу ст.89 КК України не має судимості,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 556,00 грн. та моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., а всього 3556,00 грн.

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів ,-

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15.01.2020, близько 01 год. 45 хв., перебуваючи біля магазину ТОВ «АТБ-маркет», який розташований за адресою: м.Канів, вул.Героїв Дніпра, 2/1, Черкаської області, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_8 один удар ліктем правої руки в обличчя, один удар коліном правої ноги в обличчя та один удар правою ногою в обличчя, чим спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодженняу вигляді: травми голови зі струсом головного мозку, крововиливом обличчя, що у відповідності до висновку експерта від 14.02.2020 за №02-01/134, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуюсь з вироком суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить скасувати частково вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року, в частині призначеного покарання та розміру відшкодування моральної шкоди заподіяної вчиненням злочину. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт на строк один рік та задоволення розміру заподіяної моральної шкоди згідно вимог заявленого цивільного позову.

В апеляційній скарзі апелянт також просить при розгляді апеляційної скарги, згідно п.п.1 ст.66 КК України, не визначати обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 таке як щире каяття, оскільки воно відсутнє.

Апелянт вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через його м`якість.

Звертає увагу, що суд першої інстанції повністю упустив ту обставину, що засудженим не було в добровільний спосіб відшкодовано потерпілому моральну шкоду і матеріальні збитки.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції підійшов до вирішення питання визначення ціни позову моральної шкоди не вірно, неправильно оцінив події та протиправність дій обвинуваченого, протиправність його поведінки по відношенню до потерпілого і таким чином невірно за внутрішнім переконанням оцінив заподіяний розмір саме моральної шкоди.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 , які не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що, з огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого до задоволення не підлягає.
За змістом ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, з дотриманням вимог щодо кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом у повному обсязі, оцінених відповідно до вимог ст.94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, колегією суддів визнається правильною.

Покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, при невстановлені обставин, що пом`якшують покарання і відсутності обставин, що його обтяжують, в межах санкції ч.2 ст.125 КК України, у виді штрафу.

Що стосується апеляційних вимог потерпілого ОСОБА_8 про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через його м`якість, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, визнаючи винними і призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. місцевим судом дотримано вимоги вищезазначеної норми закону.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, у лікарів психіатра та нарколога Канівської ЦРЛ на обліку не перебуває.

Крім того, місцевим судом враховано вимоги ст.ст.66, 67 КК України, якими визначено обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, тоді як обставин, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить при розгляді апеляційної скарги, згідно п.п.1 ст.66 КК України, не визначати обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 таке як щире каяття, оскільки воно відсутнє.

В свою чергу, колегія відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги, з врахованням того, що факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 встановлений місцевим судом під час розгляду справи, де останній вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю.

Неспроможними є доводи апеялянта про те, що засудженим не було в добровільний спосіб відшкодовано потерпілому моральну і матеріальну шкоду, оскільки добровільне відшкодування шкоди потерпілому є правом обвинуваченого. Тоді як із оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду на користь потерпілого ОСОБА_8 .

Щож стосується розміру моральної шкоди 3000 грн., стягнутої на користь потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає його обгрунтованим.

Як розяснено у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.95 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.31 постанови Пленуму ВСУ від 02.07.2004 № 13 « Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та

роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами).

В свою чергу, як вбачається з оскаржуваного вироку, при визначенні розміру моральної шкоди місцевим судом враховано норми матеріального закону, обставини кримінального проовадження, матеріальне та сімейне становище обвинуваченого, реальні відшкодування даної шкоди, при цьому судом належним чином вмотивовано своє рішення з цього приводу.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що зазначений розмір моральної шкоди об`єктивно відповідатиме характеру дій заподіювача шкоди і глибині страждань.

Враховуючи вищевикладене, неприйнятними є доводи апелянта, зазначені в його апеляційній скаргі про те, що суд першої інстанції підійшов до вирішення питання визначення ціни позову моральної шкоди не вірно, неправильно оцінив події та протиправність дій обвинуваченого, протиправність його поведінки по відношенню до потерпілого і таким чином невірно за внутрішнім переконанням оцінив заподіяний розмір саме моральної шкоди.

Проаналізувавши наведені вище норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині призначеного покарання відносно ОСОБА_7 та щодо розміру стягнутої з нього на корить потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди.

Переглянувши вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2021 щодо ОСОБА_7 в межах заявлених апеляційних вимог, виконуючи приписи ч.1 ст.404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення лише в межах апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, в тому числі, з підстав наведених в апеляційній скарзі потерпілим ОСОБА_8 , тому залишає її без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, п.1 ч.1 ст.407, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді