У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000606, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 липня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , не судимого,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 липня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 47005 грн, моральну шкоду в сумі 150 000 грн. Вирішено питання щодо речових доказів. Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати в сумі 7 422 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та через істотні порушення норм КПК України. Зазначає, що відповідно до висновків експерта № 643 від 26.09.2017 та №79 від 14.02.2020, дії обох водіїв, як мотоциклу, так і велосипеду, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку із ДТП. Проте, слідчим не було внесено до ЄРДР відомості про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, водієм велосипеда. Внаслідок чого ОСОБА_7 не зміг звернутися з цивільним позовом.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на твердження сторони захисту, що ОСОБА_7 не вживав наркотичні засоби, а після ДТП він був у безпорадному стані та йому робилася медична терапія. На думку апелянта, доказ перебування ОСОБА_7 в наркотичному стані отриманий незаконно, оскільки забір біоматеріалів для токсикологічного дослідження було зроблено до внесення відомостей про ДТП до ЄРДР.

Вважає, що допущено порушення норм КПК України при складанні протоколів огляду місця події та дорожньо-транспортної пригоди від 18.07.2017, а саме, на відсутність в них відомостей про технічну фіксацію таких слідчих дій, найменування технічних приладів вимірювання та фіксації, а відповідно їх повірку та сертифікацію.

Також вказує на відсутність оригінальних примірників носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, відсутність підписів усіх учасників слідчої дії щодо роз`яснення їм прав та обов`язків. Зокрема, в протоколах слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 не вказано на технічні прилади вимірювання та фіксації, та відсутні оригінальні примірники носіїв інформації, під час слідчого експерименту використовувався секундомір та мотоцикл, який не відповідає технічним характеристикам мотоциклу, яким керував ОСОБА_7 в момент ДТП.

На думку апелянта, розмір моральної шкоди заявлений потерпілою стороною не підтверджено, жодної експертизи проведено не було.

Просить врахувати, що ОСОБА_7 в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого є інвалідом 3 групи.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 , не оспорюючи кваліфікацію вчиненого ОСОБА_7 злочину, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і призначенням йому занадто м`якого покарання.

Вказує, що причиною ДТП стало знаходження ОСОБА_7 у стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом. Цей факт підтверджується дослідженим судом результатом токсикологічного дослідження № 4441/160 від 27.07.2017. Тому, під час керування мотоциклом, обвинувачений не контролював швидкість транспортного засобу і їхав зі швидкістю близько 120-140 км/год, яка значно перевищувала допустиму в населеному пункті, не міг контролювати дорожню обстановку і своєчасно реагувати на її зміну, в результаті чого допустив зіткнення з велосипедом, яким керувала його матір, яка загинула внаслідок ДТП.

Зазначає, що ОСОБА_7 не визнав свою вину і не розкаявся у вчиненому, не намагався відшкодувати спричинену шкоду, не попросив вибачення. Більш того, 31.12.2019 знову керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, що не заперечувала сторона захисту. Тому, з урахуванням всіх обставин злочину, вважає, що ОСОБА_7 має бути призначено більш суворе покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2017 року близько 11.00 год. водій ОСОБА_7 , керуючи мотоциклом марки «Honda CBR 1100XX», р.н. НОМЕР_1 , рухався у денний час доби по своїй смузі руху по сухій асфальтованій дорозі по вул. Харчука зі сторони вул. Гребеннікова у сторону вул. Куйбишева у м. Новий Буг Миколаївської області, з порушенням швидкісного режиму, що встановлена у межах населеного пункту, зі швидкістю 135-140 км/год. В цей час у зустрічному напрямку до нього по своїй смузі руху рухався велосипедист ОСОБА_11 , керуючи велосипедом марки «Ardis Либідь». Велосипедист ОСОБА_11 , при наближенні до нерегульованого перехрестя вулиць Харчука та Героїв Небесної Сотні, перед зміною напрямку руху вліво не переконалася, що це буде небезпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та почала здійснювати маневр повороту ліворуч у напрямку вул. Героїв Небесної Сотні, виїхала на зустрічну смугу, по якій рухався мотоцикл марки «Honda CBR 1100XX», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 .

У свою чергу ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, рухаючись зі швидкістю, яка склала близько 135-140 км/год, хоча повинен був рухатися зі швидкістю не більше 60 км/год, при виявлені небезпеки для руху у вигляді велосипеда, не вжив заходів для зменшення швидкості транспортного засобу аж до повної його зупинки, хоча мав таку технічну можливість при русі із дозволеною швидкістю, в результаті чого допустив контактування передньою частиною мотоцикла з правою середньою частиною велосипеда під керуванням ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що потягло за собою смерть потерпілої ОСОБА_11 . Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_9 , підтримали вимоги апеляційної скарги потерпілого. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Прокурор заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом першої інстанції, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, на які містяться посилання у вироку.

Відповідно вимог п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

- бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год (у редакції станом на час вчинення злочину).

Ці вимоги ПДР України ОСОБА_7 порушено.

В суді обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину та порушенні зазначених вимог ПДР України заперечував. Пояснив, що 18.07.2017, близько 11 год, він на своєму мотоциклі їхав зі швидкістю не більше 80 км/год. Бачив велосипедиста, який рухався по своїй смузі руху. Близько за 2-3 м від нього, за перехрестям вулиць Харчука та Героїв Небесної Сотні, що у м. Новий Буг Миколаївської області, раптово велосипедист повернув ліворуч. Він не встиг загальмувати та збив велосипедиста. Вважав, що він не порушував жодних Правил дорожнього руху. Стверджував, що наркотичних засобів не вживав та жодних медичних препаратів не приймав, як у той день так і на передодні.

Проте, ці твердження обвинуваченого ОСОБА_7 не є слушними, оскільки спростовані доказами, які досліджені судом першої інстанції та покладені в обґрунтування вироку.

Так, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що 18.07.2017, близько обіду, був очевидцем події, яка відбулася на перехресті вулиць Харчука та Героїв Небесної Сотні, у м. Новий Буг Миколаївської області, оскільки стояв своїм автомобілем на цьому перехресті. Бачив, як по своїй смузі руху рухалася жінка на велосипеді, яка здійснювала маневр повороту ліворуч. Її збив мотоцикліст, який рухався із дуже великою швидкістю, близько 130 км/год. Дорога на місці події є рівною без вибоїн та поворотів. Він бачив мотоцикліста десь за 200 м до перехрестя. Коли велосипедист почала повертати, то мотоцикліст був від неї на відстані близько 100 м. При цьому мотоцикліст не реагував на дорожню обстановку жодним чином, не гальмував, не подавав жодних звукових сигналів.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що показання свідка ОСОБА_10 є логічними, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом. Так, свідком підтверджено те, що велосипедист почала змінювати напрямок руху вліво та відбулося зіткнення з мотоциклом. При цьому мотоцикл рухався по своїй смузі руху зі швидкістю близько 130 км/год, зовсім не гальмуючи та жодним чином не реагуючи на велосипедиста (не подавав жодних звукових сигналів).

З даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.07.2017 та схеми до нього вбачається, що місце дорожньо-транспортної пригоди Миколаївська область, м. Новий Буг, вул. Харчука у районі перехрестя з вул. Героїв Небесної Сотні, де було вчинено наїзд на велосипедиста (вид покриття асфальтобетонне, стан покриття сухе, чисте, дорожнє покриття шириною 6,0 м, призначене для руху у двох напрямках); на місці виявлено два транспортних засоби: мотоцикл марки «Honda CBR 1100 XX», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 із механічними пошкодженнями, та велосипед марки «Ardis Либідь» також із пошкодженнями ( т. 1 а.п. 142- 159).

З даних протоколу огляду місця події від 18.07.2017, за участі спеціаліста судово-медичного експерта, слідує, що у м. Новий Буг, по вул. Харчука на відстані 17 м від приміщення аптеки та на відстані 3 м від автодороги знаходився труп ОСОБА_11 ( т. 1 а.п. 163- 165).

Відповідно до висновку № 550 від 10.08.2017, на момент дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина мотоцикла марки «Honda CBR 1100 XX», р.н. НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України і ДСТУ 3649:2010 щодо технічного стану транспортних засобів, які могли би виникнути до дорожньо-транспортної пригоди та вплинути на його рух ( т. 1 а.п. 183 - 185).

Робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина велосипеда «Ardis Либідь» також знаходилися у працездатному стані та не мали несправностей, які могли б виникнути до дорожньо-транспортної пригоди та вплинути на його рух, що підтверджується висновком експерта №549 від 14.08.2017 ( т. 1 а.п. 176 - 179).

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що він рухався зі швидкістю 80 км/год спростовуються даними протоколу проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_10 від 07.08.2017, за участю потерпілого ОСОБА_5 , складеного ст. слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області та у присутності понятих.

Зокрема, очевидець ДТП - свідок ОСОБА_10 , повідомив, що він зупинився перед ДТП на перехресті, оскільки йому необхідно було пропустити транспорт, що рухався по головній дорозі. Він бачив, що зліва від нього не швидко їхала жінка велосипедист по своїй смузі руху. У зустрічному до неї напрямку руху дуже швидко (близько 135-140 км/год) рухався мотоцикл. Велосипедист почала змінювати напрямок руху вліво та сталося зіткнення з мотоциклом.

При цьому свідок ОСОБА_10 зупинився перед перехрестям у 4,6 м до межі перехрестя, звідки добре проглядалося місце ДТП та траєкторії руху учасників, мотоцикл рухався по своїй смузі руху з правим бічним інтервалом 2,15 м, велосипедист рухався з правим бічним інтервалом 1,2 м до правого краю п/ч по ходу свого руху. В момент зміни напрямку руху велосипедист знаходився у 17,3 м до ближньої межі перехрестя. Місце зіткнення зі слів свідка знаходиться у 24 м до лівого краю проїзної частини по ходу руху велосипеда та 14,7 м до ближньої межі перехрестя.

Результати слідчих експериментів, а також дані, які зафіксовані при складані протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього, покладені в основу судових транспортно-трасологічної та інженерно-транспортної експертиз.

Так, висновком експерта № 643 від 26.09.2017 встановлено, що водій мотоциклу «Honda CBR 1100 XX» мав технічну можливість запобігти зіткненню з велосипедом «Ardis Либідь» шляхом застосування гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Тобто в діях водія мотоциклу «Honda CBR 1100 XX» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3, 12.4 ПДР України.

Водій велосипеду «Ardis Либідь» мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом дотримання технічних вимог п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України та наданням переваги в русі мотоциклу «Honda CBR 1100 XX».

Згідно висновку експерта № 79 від 14.02.2020, дії обох водіїв з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з ДТП.

Відтак, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у настанні ДТП експертами не виключається, а поряд із діями потерпілої, є порушенням п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку із настанням такої події та її наслідків.

Той факт, що водієм велосипеду також були порушені Правила дорожнього руху України, не звільняє обвинуваченого ОСОБА_7 від виконання вимог п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, оскільки незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був виконати зазначені вимоги Правил і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Посилання апелянта на порушення норм КПК України при складанні протоколів огляду місця події та дорожньо-транспортної пригоди від 18.07.2017 та протоколів слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та за участю свідка ОСОБА_10 з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, твердження захисника про недопустимість доказів, а саме: протоколів огляду місця події та місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми та фото таблиць до них є необґрунтованим. Вказані протоколи з додатками складені уповноваженою особою, відповідно до положень ст. 104, 105, 237 КПК України, схема та фото таблиця доповнюють зазначені протоколи, підтверджують викладені у ньому дані та повністю узгоджуються між собою. Самі слідчі дії відбулися за участю двох понятих, спеціаліста, що відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Що стосується протоколу огляду місця події від 18.07.2017 та протоколу дорожньо-транспортної пригоди від 18.07.2017, то відсутні підстави для визнання їх недопустимими доказами, оскільки протоколи складено слідчим із дотриманням вимог ст. 237 КПК України, без порушень, заперечень будь-кого із учасників таких процесуальних дій не було.

Посилання апелянта зокрема на те, що у протоколах не зазначено відомостей про технічну фіксацію таких слідчих дій та не вказано на технічні прилади вимірювання та фіксації, а відповідно їх калібрування, повірку та сертифікацію, є неспроможними.

Так, зі змісту самого протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.07.2017 встановлено, що фіксація відповідної слідчої дії проводилася на фотоапарат марки «Хіаоmi», що не є порушенням КПК України. Вимог до технічних характеристик приладів, які використовуються при проведені слідчих дій законом не визначено.

Протоколи проведення слідчих експериментів із обвинуваченим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_10 суд першої інстанції обгрунтовано визнав допустимими доказами, оскільки такі слідчі дії проведені уповноваженою на те особою, у відповідності до вимог ст. 240 КПК України, вони підписані всіма учасниками таких слідчих дій, яким роз`яснювалися їх права та обов`язки.

Слідчий експеримент із обвинуваченим ОСОБА_7 проведений у присутності захисника, і будь-яких зауважень з приводу неповноти чи неточностей від учасників слідчого експерименту не надходило.

Суд першої інстанції обгрунтовано визнав належним та допустимим доказом висновок експерта №97 від 25 серпня 2017, яким встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від вказаних в п. 1 множинних не сумісних з життям пошкоджень. За критерієм небезпеки для життя (такі, що спричинили смерть) виявлені ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Всі виявлені рани ( за виключенням рани на зовнішньо-бічній поверхні правого стегна) являються забійними, про що свідчать їх нерівні, кровопідтічні, нерівномерно осаднені краї і заокруглені кінці.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди був лише несподіваний різкий маневр потерпілої ОСОБА_11 вліво, є неспроможними, оскільки будь-якими іншими доказами не підтверджені, та спростовуються наведеними доказами по справі.

Спростовуючи такі доводи, суд першої інстанції навів аргументовані мотиви, зазначивши, що визначальним за даних обставин суд вважає той факт, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_7 , з моменту виникнення небезпеки для руху, повинен був діяти відповідно до вимог п.2.3. «б» та п.12.3. Правил дорожнього руху України, а саме: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати за її зміною, а також у момент виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Натомість, водієм ОСОБА_7 в момент, коли він об`єктивно був спроможний виявити небезпеку для продовження ним руху, не було завчасно застосовано екстрене гальмування, в той час як виходячи з висновку автотехнічної експертизи № 79 від 14 лютого 2020 року, здійснивши його саме з моменту виникнення такої небезпеки, останній мав би технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши досліджені докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані наркотичного сп`яніння, про що свідчать результати токсикологічного дослідження № 4441/160 від 27.07.2017, згідно яким при токсикологічному дослідженні біоматеріалів, відібраних у ОСОБА_7 , етанолу не виявлено, проте виявлено наркотичні, психотропні та інші речовини (каннабіноїди, дімедрол) ( т. 1 а.п. 166).

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі вчинення дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. Забір біоматеріалів ОСОБА_7 для токсикологічного дослідження було зроблено негайно після ДТП. Тому є неспроможними доводи захисника, що факт перебування ОСОБА_7 в стані сп`яніння є незаконним та отриманим поза межами кримінального провадження.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі докази у справі, зокрема й ті доводи захисника ОСОБА_6 щодо недопустимості доказів, які викладені в апеляційній скарзі. На переконання колегії суддів, докази, на які послався суд першої інстанції, поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Також є неспроможними доводи захисника щодо необґрунтованого визначення суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував незворотність наслідків, що настали для потерпілого - непоправну втрату матері, в результаті чого останній зазнав значних душевних страждань, які йому доводиться до теперішнього часу переживати, докладаючи додаткових зусиль для відновлення життєвих відносин.

Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілого, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості, апеляційний суд вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є справедливим.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які б перешкодили суду винести законний і обґрунтований вирок, не встановлено.

Оскільки, усі обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення справи в судовому засіданні досліджені всебічно, повно та об`єктивно, то підстав для скасування вироку і направлення кримінального провадження на новий розгляд, про що просить в апеляційній скарзі захисник, немає. Тому його апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_5 про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, то ці доводи є неспроможними, з огляду на таке.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, але з необережності, фактичні обставини справи, зокрема дії потерпілої, яка також порушила Правила дорожнього руху та фактично створила небезпечну ситуацію, тяжкість заподіяних злочином наслідків (смерть людини), особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його стан здоров`я.

Суд першої інстанції визнав обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння, та врахував, що обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено із пояснень представника потерпілого та було визнано захисником і обвинуваченим те, що ОСОБА_7 після ДТП знову допустив порушення ПДР, а саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що притягався до адміністративної відповідальності, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, отже, на шлях виправлення не став.

Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, за видом та у розмірі, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України. Підстави для призначення більш суворого за розміром покарання, про що просить апелянт, суд не вбачає. Призначене ОСОБА_7 основне та додаткове покарання, на думку суду, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Тому підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, про що просить потерпілий ОСОБА_5 , суд не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3