Справа № 346/526/17
Провадження № 11-кп/4808/363/21
Категорія ч. 3 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою зі змінами захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року, якою

клопотання прокурора задоволено, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю,

та апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , представника ОСОБА_7 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , зі змінами, представника ОСОБА_12 , що діє в інтересах потерпілого ОСОБА_13 , на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,
визнано винуватим за ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання - шість років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Початок строку відбуття покарання визначено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_10 після вступу вироку в законну силу.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 50000 (п`ятдесят тисяч) грн моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_10 майнову шкоду, внаслідок заподіяння смерті ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_11 , в інтересах дітей:
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення повноліття, тобто протягом 173 місяців, у розмірі 25085 грн;
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення повноліття, тобто протягом 189 місяців, у розмірі - 27405 грн;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення повноліття, тобто протягом 208 місяців, у розмірі - 30160 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - 191300 (сто дев`яносто одну тисячу триста) грн моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто із ОСОБА_10 у дохід держави 4134,12 (чотири тисячі сто тридцять чотири) гривні витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні.
Стягнуто з відповідача ПрАТ «СК «АСКО-Медсервіс» на користь позивача ОСОБА_11 відшкодування, внаслідок заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_8 , до досягнення його неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повноліття - у розмірі 82650 (вісімдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят) грн.
Стягнути з відповідача ПрАТ «СК «АСКО-Медсервіс» на користь позивача ОСОБА_11 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_8 до досягнення його неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 8700 (вісім тисяч сімсот) грн моральної шкоди, завданої злочином.
До набрання законної сили вироком суду та погашення цивільних позовів залишено під арештом житловий будинок в АДРЕСА_1 , автомобіль ГАЗ-53А реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки ВАЗ - 21013, номерний знак НОМЕР_2 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_10 .
Вирішено речовий доказ - мотоцикл марки «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається у Коломийському відділі поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, після вступу вироку в законну силу знищити.

за участю прокурора ОСОБА_17 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника ОСОБА_7 ,

ПОСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду і закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду.

Пояснює, що в об`єднаному 23 січня 2017 року кримінальному провадженні 0000166 24 січня 2017 року відносно ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та направлено для відома дружині померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_11 . В подальшому відносно ОСОБА_10 складено обвинувальний акт, в якому останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України і направлено до суду. Щодо ОСОБА_8 30 січня 2017 року прокурором була винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з смертю ОСОБА_8 , яку ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2017 року скасовано, як незаконну. Відповідно, було скасовано процесуальне рішення, яке є одною із форм закінчення досудового розслідування, а відтак досудове розслідування в межах кримінального провадження № 0000166 відносно ОСОБА_8 мало бути продовженим. 07 березня 2017 року на підготовчому судовому засіданні ним було подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з підстав, що фактично обвинувальний акт направлено в незакінченому кримінальному провадженні, в даному провадженні відсутнє процесуальне рішення відносно ОСОБА_8 , наявні не вирішені клопотання, а обвинувальний акт і реєстр досудових розслідувань не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. В той час, суд призначив обвинувальний акт до судового розгляду. Вказує, що цим порушено право на захист ОСОБА_8 .
Зауважує, що 07 березня 2017 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000079, де внесені відомості стосуються цієї ж події ДТП. Зокрема, досудовим розслідуванням з`ясовується роль ОСОБА_8 в ДТП і можлива наявність його вини. Зазначає, що незважаючи на процесуальну можливість прокурора винести рішення про виділення матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження № 0000166 відносно ОСОБА_8 в окреме провадження, органом досудового розслідування фактично повторно внесено відомості до ЄРДР стосовно однієї і тієї ж особи, одного і того ж факту події при відсутності кінцевого процесуального рішення відносно ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0000166. Вказує, що 16 березня 2017 року ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у кримінальному провадженні № 0000079 надано тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження №0000166 від 27 серпня 2016 року з можливістю ознайомитись з ними та зробити копії. На підставі цієї ухвали знято копії документів, а саме копії протоколу огляду місця події, протоколу слідчого експерименту, протоколів допитів свідків, висновки експертиз та інше. Таким чином, орган досудового розслідування поклав в основу доказової бази кримінального провадження № 0000079 докази, можливість отримання яких регламентовано Главою 20 КПК України, а саме через інститут слідчих (розшукових) дій та негласних (розшукових) дій. Наголошує, що отримання доказів саме в цей спосіб і становить належність та допустимість використання їх під час досудового розслідування чи судового провадження.

Звертає увагу на судові рішення, прийняті в час після призначення до розгляду обвинувального акта відносно ОСОБА_10 , якими прокурора зобов`язано вчинити дії в рамках кримінального провадження № 0000166.
Вказує на те, що у кримінальному провадженні № 0000166відсутнє кінцевепроцесуальне рішення відносно ОСОБА_8 за наслідками досудового розслідування,процесуальне рішення щодо виділення відносно нього матеріалів досудового розслідування в окреме провадження та наявні невирішені клопотання, які рішеннями слідчих суддів зобов`язано розглянути.
Наголошує на незаконності реєстрації кримінального провадження № 0000079 від 07 березня 2017 року. Зазначає, що підставою для реєстрації кримінального провадження прокурор зазначив скасування Апеляційним судом Івано-Франківської області постанови про закриття кримінального провадження від 30 січня 2017 року відносно ОСОБА_8 , проте норми КПК України не визначають як підставу для внесення відомостей до ЄРДР скасування процесуального рішення. Також, як джерело виявлення обставин про кримінальне правопорушення слідчим ОСОБА_18 зазначено «самостійне виявлення слідчим кримінального правопорушення, у т.ч. під час досудового розслідування», при тому, що внесені ним відомості по обставинах ДТП є ідентичними та стосуються тієї ж ДТП, які вже вносилися ним та були предметом досудового розслідування кримінального провадження № 0000166.Вважає, що виходячи з такої позиції, останнє повинно було зареєстроване протягом 24 годин, а не після спливу 2 тижнів часу, пізніше складеного по тому ж факту повідомлення про підозру відносно ОСОБА_8 , яке датоване 24 січня 2017 року.

Посилається на те, що фактично під видом заходу забезпечення кримінального провадження - тимчасового доступу до речей і документів було зроблено «виділення» матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження № 0000166, порядок здійснення і форма якого передбачено ст. 217 КПК України. У подальшому у кримінальному провадженні № 0000079 не проведено жодної слідчої (розшукової) дії. Прокурором фактично здійснено підміну слідчих дій заходами забезпечення кримінального провадження, що не допускається. Тому вважає, що все зібране, встановлене, вирішене і оформлене у процесуальних рішеннях поза кримінальним провадженням № 0000166 є недопустимим, оскільки здобуте не в порядку і не в спосіб, визначеним законом.
Наголошує, що чинним КПК України не передбачено порядку і можливості розгляду обвинувального акта щодо померлої особи, яка на час смерті не мала статусу підозрюваного. Вказує, що ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваної особи, оскільки чинним КПК України не передбачено способу вручення повідомлення про підозру померлій особі. Зауважує, що повідомлення про зміну раніше складеного повідомлення про підозру відбулося в зовсім іншому кримінальному провадженні.
Зазначає, що у кримінальному провадженні № 0000166 09 грудня 2016 року за участю свідка ОСОБА_19 і на той час свідка ОСОБА_10 був проведений слідчий експеримент, що відтворення обставин події. Під час його проведення, зі слів цих осіб, було встановлено ряд метричних і цифрових даних, які могли характеризувати можливий розвиток ДТП. Встановлені дані були предметом досліджень ряду технічних експертиз, на висновки яких, як на доказ причетності ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, послався суд в оскарженій ухвалі. В той час, суд не звернув увагу на те, що висновок експерта № 4.2-1051/16 від 16 грудня 2016 року базувався на вихідних даних, які пізніше органом досудового слідства визнані такими, що не знайшли свого підтвердження. А у висновку експерта № 4.2-22/2017 від 26 січня 2017 року відмічено, що «покази свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_19 в частині розташування автомобіля НОМЕР_4 в момент зіткнення відносно елементів дороги є технічно необґрунтовані, оскільки ділянка осипу ґрунту, що вказує на місце зіткнення транспортних засобів, а також сліди переміщення мотоцикла у вигляді пошкодження асфальту не відповідають розташуванню автомобіля в момент зіткнення, яке було позначено під час проведення слідчої дії». До того, судом не дано оцінки висновкам наявної ще одної технічної експертизи, призначеної судом, де наводяться зовсім інші дані щодо можливої швидкості руху мотоцикла перед зіткненням. Стверджує, що недоліки можуть бути усунуті тільки шляхом проведення нового слідчого експерименту з дотриманням всіх вимог, передбачених ст. 240 КПК України, щоб усунути неповноту судового розгляду і невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження При цьому, необхідно усунути всі істотні порушення норм закону, допущені у кримінальному провадженні № 0000166. На його думку, органом досудового розслідування невірно визначено «момент виникнення небезпеки для руху особі, що керувала мотоциклом» - з моменту початку виконання водієм автомобіля маневру повороту ліворуч - перетину центру дороги та виїзду автомобілем на смугу зустрічного руху, смугу руху мотоцикліста, оскільки не враховані положення п. 1.10. Правил дорожнього руху, що термінів, в якому «небезпека для руху пов`язана не тільки з значною зміною дорожньої обстановки, а такою її зміною, що загрожує безпеці дорожнього руху».

В змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, закрити за відсутністю в діянні складу злочину, в позовах ОСОБА_11 та ОСОБА_13 до ОСОБА_10 відмовити.

Вважає вирок незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що суд не дотримався вимог закону при ухваленні оскарженого вироку, а саме не навів належних і допустимих доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Зазначає, що під час судового розгляду не було вирішено клопотання захисника про визнання доказів недопустимими, що могло мати істотне значення для ухвалення законного судового рішення. Пояснює, що висновки суду не підтверджуються дослідженими під час судового розгляду показаннями свідків. Суд не взяв до уваги докази захисту щодо відсутності з боку ОСОБА_10 порушень Правил дорожнього руху, що перебували у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, на спростування перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння та обставин, що характеризують особу ОСОБА_10 . За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, зокрема щодо швидкості руху мотоцикла, оцінки дій водіїв транспортних засобів у різних інженерно-транспортних експертизах, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Наголошує, що допущені порушення вплинули на вирішення питання про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину та виду і розміру призначеного покарання.

Зауважує, що після заміни судді ОСОБА_20 суд повинен був врахувати і надати оцінку всім дослідженим раніше доказам.

Вважає, що суд фактично повністю і беззастережно став на сторону обвинувачення, хоча ряд положень обвинувального акту або взагалі не знайшли свого підтвердження, або недоведені.

Зазначає, що потерпілі не були очевидцями ДТП, тому з приводу обставин події вони нічого не показали, показання обвинуваченого ОСОБА_10 викладено неповно, а свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 не викладено взагалі. Так, не викладено показання обвинуваченого про тестування на місці ДТП за допомогою приладу «Драгер» та відсутність у нього ознак сп`яніння. Допит свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 відбувався 23 січня 2018 року і 07 березня 2018 року, що зафіксовано в журналах судових засідань, однак у наданих йому копіях аудіозапису судових засідань аудіозаписів цих судових засідань немає. Звертає увагу, що свідок ОСОБА_19 є очевидцем ДТП, оскільки на момент зіткнення перебував у кабіні автомобіля марки ГАЗ-5312. Свідок ОСОБА_21 також є очевидцем, оскільки під час ДТП керувала автомобілем марки Opel Vivaro та в момент зіткнення автомобіля ГАЗ-5312 із мотоциклом роз`їжджалась із цим автомобілем. Свідок ОСОБА_22 , який проживає поруч із місцем події, дав показання щодо швидкості руху мотоцикла і стану обвинуваченого ОСОБА_10 . Вказує, що в судовому засіданні 13 квітня 2018 року прокурором та захисниками долучено письмові докази, які були оголошені, однак в наданих йому копіях аудіозапису судових засідань аудіозапису засідання від 13 квітня 2018 року немає.

Стверджує, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке виражається в тому, що в матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксоване провадження в суді за 23 січня 2018 року, 07 березня 2018 року і 13 квітня 2018 року.

Посилається на те, що суд не надав жодної правової оцінки висновку судової автотехнічної експертизи від 22 лютого 2017 року № 467, складеному експертом Львівського НДІСЕ ОСОБА_23 , який долучено захистом 13 квітня 2018 року. Також суд не вирішив клопотання від 10 грудня 2020 року, повторно заявлене під час судових дебатів 05 лютого 2021 року, про визнання недопустимим доказом результату токсикологічного дослідження № 1370, проведеного 29 серпня 2016 року клініко-діагностичною (токсикологічною) лабораторією Івано-Франківського ОНД.

Вважає, що експертом НДЕКЦ ОСОБА_24 проведено невірний аналіз дорожньої обстановки, що зафіксовано у відповідному висновку № 4.2-1051/2016. Фактично експертом недотримання ряду вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля ОСОБА_10 , пов`язаних із маневруванням і перетином зустрічної смуги, визначено абсолютом, безвідносно до явного порушення вимог Правил дорожнього руху мотоциклістом ОСОБА_8 , найголовніше в частині декілька разового перевищення останнім допустимої швидкості. Звертає увагу, що відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 22 лютого 2017 року № 467 в заданій дорожній ситуації дії водія мотоцикла марки Suzuki ОСОБА_8 , який в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 150...200 км/год. і своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не відповідали вимогам п. п. 12.4. 12.3. Правил дорожнього руху і в причинному зв`язку з фактом ДТП. В діях водія автомобіля марки ГАЗ-5312 ОСОБА_10 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Наголошує, що згідно з результатами тестування, проведеного поліцейським в смт Отинія 27 серпня 2016 року одразу після ДТП приладом «Драгер», у видихуваному повітрі ОСОБА_10 алкоголю немає. У відповіді на адвокатський запит головного лікаря Отинійської районної лікарні № 1 від 18 січня 2017 року № 14 зазначено, що: зразки крові для токсикологічного дослідження у ОСОБА_10 були відібрані 27 серпня 2016 року черговою медичною сестрою терапевтичного відділення ОСОБА_25 без зазначення години та хвилини; вказані зразки крові були відібрані на підставі усного розпорядження чергового лікаря-терапевта ОСОБА_26 ; підпис пацієнта ОСОБА_10 у відповідному розділі «Медичної карти стаціонарного хворого», що свідчив би про його ознайомлення з об`ємом обстеження та лікування, в тому числі з тим, що у нього будуть відбиратися зразки крові для токсикологічного дослідження, відсутній; при відібранні зразків крові ОСОБА_10 працівники правоохоронних органів чи інші особи (свідки, поняті) присутні не були. Забір проводився черговою медичною сестрою під наглядом чергового лікаря. Після відбору зразків крові та надання відповідної допомоги пацієнта було відпущено на місце ДТП в супроводі працівників поліції. Згідно з відповіддю на адвокатський запит головного лікаря Отинійської районної лікарні № 1 від 26 січня 2017 року № 20 до лікарні з направленням про проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_10 працівники правоохоронних органів 27 серпня 2016 року не звертались; медичний огляд з метою виявлення стану сп`яніння ОСОБА_10 27 серпня 2016 року не проводився та відповідно висновок щодо результатів медичного огляду не складався; акт медичного огляду також не складався та, відповідно, не реєструвався в обліковій документації лікарні; на час госпіталізації в лікарню 27 серпня 2016 року ОСОБА_10 перебував у свідомості, травм не зафіксовано. Крім цього, зазначає, що працівники поліції не звертали увагу на ознаки алкогольного сп`яніння. На його думку, ці факти переконливо свідчать про відсутність у ОСОБА_10 під час ДТП алкогольного сп`яніння. Зауважує, що з огляду на матеріали кримінального провадження відбирання біологічних зразків крові ОСОБА_10 у встановленому законом порядку не було проведено. Вказує, що, оскільки відомості, які в подальшому були отримані під час проведення судової токсикологічної експертизи зразків крові ОСОБА_10 , відібраних 27 серпня 2016 року медсестрою на підставі усного розпорядження лікаря, містили обставини про медичне обстеження особи, то ці відомості є такими, що становлять лікарську таємницю, і належать до охоронюваної законом таємниці, однак постанова прокурора про відбирання біологічних зразків у ОСОБА_10 не виносилась, ні прокурор, ні слідчий не зверталися до слідчого судді із клопотанням про відібрання біологічних зразків крові ОСОБА_10 , а також про тимчасовий доступ до зразків крові, відібраних 27 серпня 2016 року. Підсумовує, що результат токсикологічного дослідження № 1370, проведеного 29 серпня 2016 року клініко-діагностичною лабораторією Івано-Франківського ОНД, отриманий з грубими порушеннями норм КПК України, є недопустимим доказом.

На переконання сторони захисту, під час судового розгляду не доведено наявність в діянні обвинуваченого ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, що є підставою для закриття кримінального провадження.
Стверджує, що при обранні виду й розміру покарання суд не врахував обставину, яка істотно зменшує ступінь вини ОСОБА_10 ( у разі її доведеності) - наявність вини й іншого учасника ДТП, та обрав явно несправедливе покарання внаслідок суворості.
Вказує, що судом не враховано позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_10 , його сімейний стан та стан здоров`я - він є інвалідом третьої групи, внаслідок чого часто хворіє, що підтверджується долученими стороною захисту доказами.
Посилається на те, що належним відповідачем у цій справі є СК «АСКО-Медсервіс», яка має відшкодовувати завдану шкоду, за наявності відповідних підстав, про що зазначив суд у вироку. Водночас, вирішуючи цивільні позови, суд виходив із наявності змішаної форми вини, а не з тієї обставини, що вина ОСОБА_10 не доведена судовому засіданні. Тому вважає, що суд неправомірно частково задовольнив позови потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_13 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в задоволенні цих позовів необхідно було відмовити.

Представник ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому суворішу міру покарання у виді позбавлення волі в межах найвищого ступеня, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України. Цивільний позов ОСОБА_11 в її інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до ПАТ «СК «АСКО-Медсервіс», ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача ПАТ «СК «АСКО-Медсервіс» в користь позивачки ОСОБА_11 5500 грн витрат на поховання. Стягнути з відповідача ПАТ «СК «АСКО-Медсервіс» в користь позивачки ОСОБА_11 в її інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 17400 грн моральної шкоди. Стягнути з відповідача ПАТ «СК «АСКО-Медсервіс» в користь позивачки ОСОБА_11 в її інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до досягнення ними повноліття 182600 грн шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Стягнути з відповідача ОСОБА_10 в користь позивачки ОСОБА_11 в її інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 982600 грн моральної шкоди. Стягнути з відповідача ПАТ «СК «АСКО-Медсервіс» в користь позивачки ОСОБА_11 в її інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до досягнення ними повноліття - 34175 грн шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Вважає, що судове рішення підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на визначення міри покарання, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також невідповідності вироку суду в частині вирішення цивільного позову, в зв`язку з порушенням норм матеріального права.

Вказує, що висновки суду про наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються жодними доказами. Зазначає, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину фактично не визнав, що свідчить про відсутність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, жодних дій для відшкодування шкоди потерпілим не вживав, як і не здійснив жодної виплати в рахунок відшкодування такої. Тому, на його думку, врахування таких обставин при визначенні міри покарання ОСОБА_10 є безпідставним та вплинуло на визначення занадто м`якої міри покарання.

Посилається на те, що призначення ОСОБА_10 покарання у виді шести років позбавлення волі є явно несправедливим через м`якість та не відповідає особі обвинуваченого, оскільки останнім злочин скоєно в стані алкогольного сп`яніння, тобто при наявності обтяжуючої обставини, а обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, окрім «перше притягнення до кримінальної відповідальності», не має. Вважає, що враховуючи наслідки скоєного ОСОБА_10 злочину у виді загибелі двох молодихлюдей, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючої обставини, останньому необхідновизначити покарання в межах найвищої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286 ККУкраїни.
Відносно відмови суду ОСОБА_11 у стягненні 5500 грн витрат на поховання ОСОБА_8 , зазначає, що факт здійснення поховання померлого саме позивачкою та здійснення нею витрат на його поховання не оспорювався, а ст. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вимагається подання виключно розрахункових документів чеків чи квитанцій на підтвердження витрат на поховання, а вимагається надання документів, що підтверджують такі витрати, тобто документів з яких страховику можна зробити висновок щодо обсягу і розміру цих витрат на поховання. З огляду на заявлений позивачкою обсяг витрат - домовину та зазначену її ціну, яка є загальноприйнятою в межах даного регіону і була придбана ОСОБА_11 , підтвердженням чого є накладна від 27 серпня 2016 року, вважає відмову суду необґрунтованою.
Зауважує, що суд послався на наявність в діях водія ОСОБА_8 вини в настанні ДТП та застосувавши вимоги ст. 1188 ЦК України, п. 36.3. ст. 36 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» піддав поділу визначений ним розмір шкоди, завданої смертю потерпілого, та моральної шкоди навпіл у пропорції 50 % на 50 %. Однак, такі висновки суду, на його думку, є помилковими. Наголошує, що судове рішення (ухвала), яким було закрито кримінальне провадження за своєю правовою природою не підміняє обвинувальний вирок суду та не встановлює наявність вини померлої особи в розумінні статті 63 Конституції України. Стверджує, що в даних правовідносинах п. 36.3 ст. 36 зазначеного Закону не міг бути застосований, оскільки дана норма матеріального права регулює відносини виключно неподільної шкоди, тобто коли шкода заподіяна потерпілому (третій особі) взаємопов`язаними, сукупними діями двох водіїв, і тільки тоді кожна з цих осіб повинна відшкодувати потерпілому (третій особі) частину спричиненої шкоди відповідно до кількості винних осіб. В даному випадку смерть потерпілого ОСОБА_8 не є неподільною шкодою, обвинувачений ОСОБА_10 є винуватцем ДТП, а не потерпілою (третьою особою), інших осіб, яким би була спричинена неподільна шкода (третіх осіб) немає. Підкреслює, що за змістом ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
В частині вирішення судом пред`явлених ОСОБА_11 позовних вимог до ПАТ «СК «АСКО Медсервіс» та ОСОБА_10 про стягнення шкоди, завданої смертю потерпілого, посилається на те, що перерахунок є помилковим. Уточнює, що ОСОБА_11 до смерті потерпілого не перебувала виключно на утриманні свого чоловіка (померлого ОСОБА_8 ) і його доходи не були постійним і єдиним засобом для її існування. Остання самостійно підзаробляла на своє утримання та їй допомагали батьки. Утриманцями померлого ОСОБА_8 були виключно його малолітні діти, а тому позивачкою було вірно проведено розрахунок частки, яка припадала на кожного з його утриманців з вирахуванням на нього самого в кількості на 4 осіб. Після смерті годувальника ОСОБА_8 право на відшкодування шкоди, завданої його смертю, отримала дружина та троє дітей, при цьому розрахунок цієї частки його доходів не змінюється. Вказує, що єдиному перерахунку підлягала вимога позивачки щодо стягнення в її користь шкоди, завданої смертю потерпілого, до досягнення дочкою ОСОБА_16 14 років, оскільки дана вимога була сформульована при подачі позову ще в 2017 році, та дійсно, після досягнення дитиною трьохрічного віку (08 грудня 2018 року), позивачка офіційно вийшла роботу. Тобто, даний розмір виплати необхідно було визначати для позивачки за період з часу смерті потерпілого до досягнення наймолодшою дитиною 3-х років в сумі 10150 грн. Загальний розмір відшкодування на всіх осіб (дружина та троє дітей) за даний вид шкоди становить 216775,00 грн. Зазначає, що також висновки суду в цій частині не відповідають вимогам ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1200 ЦК України, оскільки судом виплати на неповнолітніх дітей піддано поділу навпіл, що прямо заборонено ст. 1193 ЦК України.
Вважає, що вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, суд помилково піддав поділу навпіл розмір моральної шкоди - 17400 грн, яка підлягала стягненню зі страховика, оскільки п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено фіксований розмір морально шкоди, заподіяної смертю потерпілого, який в жодному випадку зменшенню/поділу не підлягає. Крім того, вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_10 , суд визначив її для чотирьох позивачів в сумі 200000 грн, тобто по 50000 на кожного, що, на його думку, є мізерною сумою моральної шкоди. Вказує, що судом недостатньо враховано та оцінено обсяг моральних страждань, завданих позивачці ОСОБА_11 та її малолітнім дітям за наслідками смерті рідної людини. Зазначає, що ОСОБА_11 в молодому віці стала вдовою, а діти сиротами, що є непоправимими наслідками на все життя. Останні залишилися без опори та допомоги, без батьківського піклування і виховання, знаходяться у постійній напрузі та невизначеності, відчувають смуток і біль, які панують в домі. Такі наслідки призвели як до розриву соціальних зв`язків позивачів, так і появи психоемоційних змін. Вказує, що також судом не враховано і поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 та його психологічне ставлення до скоєного. Вважає, що оцінений позивачами розмір моральної шкоди в сумі по 250000 грн на кожного з них, а всього 1000000 грн, не є ні непосильним, ні не надмірним для обвинуваченого ОСОБА_10 станом на даний час, хоча ніколи не буде співмірним та не компенсує обсягу душевних страждань, завданих позивачам.
Зауважує, що в користь позивачки ОСОБА_11 та її малолітніх дітей підлягали стягненню 17400 грн з ПАТ «СК «АСКО Медсервіс» моральної шкоди. Різниця між фактичним моральної шкоди та страховою виплатою підлягала стягненню з відповідача ОСОБА_10 в їх користь і становила 982600 грн. Ліміт страховика за шкоду завдану життю та здоров`ю становить 200000 грн. Залишок ліміту страховика за вирахуванням розміру моральної шкоди складає 182600 грн. Загальний розмір відшкодування на всіх осіб за шкоду завдану смертю потерпілого становить 216775,00 грн. Оскільки страховик відповідає в межах лімітів, залишок якого становить 182600 грн, то різниця за даний вид шкоди покладається на відповідача та становить 34175 грн.

В змінах до апеляційної скарги представник ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 286 КК України та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Додатково зазначає, що істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом, перешкодили ухвалити законне рішення, зокрема і частині призначення справедливого покарання.

Представник ОСОБА_12 в інтересах потерпілого ОСОБА_13 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_10 суворішу міру покарання у виді позбавлення волі в межах найвищої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, стягнути з відповідача ОСОБА_10 в користь позивача ОСОБА_13 250000 грн моральної шкоди.

Вимоги апеляційної скарги в частині призначеного ОСОБА_10 покарання обґрунтовує доводами, які аналогічні доводам апеляційної скарги представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 .

В частині вирішення цивільного позову ОСОБА_13 , посилається на те, що судом недостатньою мірою оцінено моральні страждання, завдані йому внаслідок смерті сина та помилково зазначено про заподіяння неподільної шкоди, що взаємопов`язана сукупними діями двох осіб. Наголошує, що в даному випадку смерть ОСОБА_8 не є неподільною шкодою, ОСОБА_10 є винуватцем ДТП, а не потерпілою (третьою особою), інших осіб, яким би була спричинена неподільна шкода (третіх осіб) немає, а тому посилання суду на наявність неподільної шкоди не базується на нормах закону та є безпідставним. Вказує, що ОСОБА_13 зазнав та продовжує зазнавати душевних страждань через смерть сина ОСОБА_8 по даний час. З урахуванням зазначеного, обсягу перенесених ОСОБА_13 душевних страждань, їх глибини, тяжкості і наслідків вимушених істотних змін в його житті, психоемоційних змін та стресів, оцінений ним розмір моральної шкоди в сумі 250000 грн. вважає справедливим, хоча він ніколи не буде співмірним та не компенсує обсягу завданої йому шкоди немайнового характеру. На його думку, визначена судом моральна шкода в розмірі 50000 грн є мізерною та не відповідає встановленим в судовому засіданні обставинам, які свідчать про обсяг і глибину душевних страждань батька - ОСОБА_13 за наслідками смерті сина.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_13 - ОСОБА_12 та апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_7 , де просить апеляційні скарги залишити без задоволення, оскаржений вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, закрити за відсутністю в діянні складу злочину, у позовах ОСОБА_13 та ОСОБА_11 до ОСОБА_10 відмовити.

Вважає, що вирок є незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підлягає до скасування з інших підстав, ніж зазначено в апеляційних скаргах представника ОСОБА_12 та представника ОСОБА_7 . Зазначає доводи, які містить його апеляційна скарга.

За змістом ухвали, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , як особа, що керувала транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого наступила смерть людини та його власна смерть, за наступних обставин.

Так 27 серпня 2016 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, в світлу пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_8 в порушення вимог п. 2.1. Правил дорожнього руху України (далі - Правил), згідно з яким водій повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та відповідних навиків керування, в порушення вимог п. 2.9. Правил, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, а також з номерним знаком, що не належить цьому засобу, керуючи мотоциклом марки Suzuki, який не був зареєстрованим у Державтоінспекції та з підробленим номерним знаком, в порушення вимог п. 2.3. Правил, згідно з яким під час руху на мотоциклі повинен бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів, рухався без мотошолому прямою ділянкою автодороги Н-10 Стрий - Чернівці - Мамалига, що по вул. Галицькій у селищі Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, у напрямку м. Стрий, перевозячи позаду себе пасажира ОСОБА_27 , який також перебував без мотошолому.

У цей час, у зустрічному напрямку, проїзною частиною вул. Галицької, рухався автомобілем ГАЗ-5312, реєстраційний номер НОМЕР_5 , водій ОСОБА_10 , який розпочав виконувати маневр повороту ліворуч у напрямку вул. Берегової, чим створив для водія ОСОБА_8 небезпеку для руху.

Водій ОСОБА_8 , в порушення п. 2.3. Правил, який зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, проявив неуважність та не відреагував на зміну дорожньої обстановки і в порушення п. 12.4. Правил, в якому зазначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год, рухаючись зі швидкістю не менше 70…75 км/год, що перевищувала максимально-допустиму швидкість у населених пунктах, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, що склалася, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді автомобіля ГАЗ-5312, водій якого, рухаючись назустріч, розпочав маневр повороту ліворуч та виїхав на його смуху руху. Надалі в порушення вимог п. 12.3. Правил, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ-5312 під керуванням ОСОБА_10 ..

У результаті порушення ОСОБА_8 . Правил сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої загинув він сам та пасажир мотоцикла ОСОБА_27 .

За змістом вироку, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_10 , як особа, що керувала транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель двох осіб.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 27 серпня 2016 року приблизно о 14 год. 00 хв., в світлу пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_10 , в порушення п. 2.9. а) Правил, в якому зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, перебував у стані алкогольного сп`яніння, та керував автомобілем марки ГАЗ-5312, реєстраційний номер НОМЕР_5 . Рухаючись проїзною частиною вулиці Української, що у селищі Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_10 наблизився до перехрестя із вулицею Галицькою, яка є ділянкою автодороги Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига та здійснив поворот праворуч у напрямку м. Чернівці. Після виконання вказаного маневру обвинувачений продовжив рух по вул. Галицькій, яка є головною, і відразу наблизився до вулиці Берегової, що прилягає зліва до вул. Галицької, та мав намір здійснити поворот ліворуч на вул. Берегову.

У цей час, зі сторони м. Чернівці у напрямку м. Стрий, проїзною частиною вул. Галицької, прямо рухався мотоцикл марки «Suzuki», під керуванням водія ОСОБА_8 , який не мав посвідчення на право керування мотоциклом, позаду якого знаходився пасажир ОСОБА_27 . Вказаний транспортний засіб не був зареєстрований у Державтоінспекції, як водій, так і пасажир були без мотоциклетних шоломів.

Водій ОСОБА_10 , в порушення п. 2.3. б) Правил, який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, проявив неуважність та перед зміною напрямку руху, у порушення п. 10.1., згідно з яким, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та п. 10.4., відповідно до якого водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам, та п. 16.13., у відповідності до якого, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, перед зміною напрямку руху, не врахував дорожню обстановку, що склалася, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити наближення мотоцикла марки «Suzuki», не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу водію транспортного засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, розпочав маневр повороту ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мотоциклом «Suzuki» під керуванням ОСОБА_8 .

У результаті порушення ОСОБА_10 Правил настала дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої загинули водій мотоцикла ОСОБА_8 та його пасажир ОСОБА_27 .

Потерпілі ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_13 та представник потерпілого ОСОБА_12 не з`явилися в судове засідання апеляційного суду, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Представник ОСОБА_12 подала заяву, де просить апеляційний розгляд проводити у її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Таким чином, з метою реалізації права сторін на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність розгляду апеляційних скарг зі змінами за відсутності цих осіб.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 підтримали свою апеляційну скаргу;

- захисник ОСОБА_7 просив задовольнити його апеляційні скарги зі змінами,

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційних скаргах просили повторно дослідити письмові докази, захисник ОСОБА_7 також подав окреме клопотання про це. Однак, в задоволенні клопотань відмовлено, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах ч. 3 ст. 404 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг зі змінами, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в по ньому й прийняття правильного рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Перевіривши доводи сторін, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про те, що суд першої інстанції оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності та сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку достовірно встановив обставини кримінальних правопорушень та прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення.
Незважаючи на визначеність і категоричність судового рішення, у даному випадку, не усунені всі сумніви у винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та усі сумніви у винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не спростовано всі доводи на їх захист.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на такі засади судочинства як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Зміст оскарженого вироку при викладених доводах сторони захисту - захисника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не дає підстав для висновку, що суд першої інстанції в повній мірі перевірив обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та які, відповідно до ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, належним чином не надав оцінку здобутим під час досудового розслідування доказам, не навів в цій частині переконливих мотивів, з яких відкинув доводи сторони захисту.

Відносно доводів захисника ОСОБА_7 про те, що у кримінальному провадженні № 0000166 досудове розслідування відносно ОСОБА_8 мало бути продовженим, в даному провадженні відсутнє процесуальне рішення щодо нього, наявні не вирішені клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно, суд першої інстанції проводив судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні № 0000166 та в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні № 0000079, які об`єднані в одне провадження. Суд першої інстанції не може давати оцінку діям чи бездіяльності слідчого, прокурора у кримінальному провадженні під час здійснення ними досудового розслідування, що є повноваженнями слідчого судді.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про можливість розгляду обвинувального акта щодо померлої особи, оскільки провадження є необхідним для реабілітації померлого, а ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що звукозапис судових засідань від 23 січня 2018 року, 07 березня 2018 року і 13 квітня 2018 року (том 3 а.п. 66-100), де допитувалися свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 , а також оголошено письмові докази, міститься на технічному носії в матеріалах провадження (том 3), тому доводи захисника ОСОБА_9 в цій частині не знайшли своє підтвердження.

Згідно з оскарженою ухвалою, суд першої інстанції на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_8 послався на висновок інженерно-транспортної експертизи (дослідження обставин та механізму ДТП) № 4.2-1051/16 від 16 грудня 2016 року (том 2 а.п. 177-182) та висновок інженерно-транспортної експертизи (дослідження обставин та механізму ДТП) № 4.2-22/2017 від 26 січня 2017 року (том 2, а.с. 183-191).
В той час, суд першої інстанції залишив без правової оцінки той факт, що в основу вихідних даних покладено пояснення під час слідчого експерименту водія ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , який був пасажиром автомобіля під його керуванням, та ОСОБА_22 , будинок якого знаходиться напроти місця події.
В даному кримінальному провадженні встановлення швидкості руху мотоцикла перед зіткненням з автомобілем має важливе значення для висновку про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 рухався зі швидкістю не менше 70…75 км/год, що підлягає різному трактуванню.

В судовому рішенні відносно ОСОБА_10 не наведено жодної правової оцінки висновку судової автотехнічної експертизи від 22 лютого 2017 року № 467, який долучено захисником ОСОБА_9 13 квітня 2018 року (том 3 а.п. 27-29).

В той час, згідно з цим висновком в заданій дорожній ситуації дії водія мотоцикла марки Suzuki ОСОБА_8 , який в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 150...200 км/год. і своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не відповідали вимогам п. п. 12.4. 12.3. Правил дорожнього руху і в причинному зв`язку з фактом ДТП. В діях водія автомобіля марки ГАЗ-5312 ОСОБА_10 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Також, в матеріалах кримінального провадження відсутні конкретні відомості про мотоцикл марки Suzuki під керуванням ОСОБА_8 , які б розкривали його технічні характеристики, зокрема максимальну швидкість. Відсутність цих даних позбавляє можливості перевірити показання свідків про швидкість мотоцикла перед дорожньо-транспортною пригодою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

В суді першої інстанції захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 заявляв клопотання про визнання недопустимим доказом результату токсикологічного дослідження № 1370, проведеного 29 серпня 2016 року клініко-діагностичною (токсикологічною) лабораторією Івано-Франківського ОНД (том 3 а.п. 231-235).

Однак, суд першої інстанції, поклавши цей результат в основу обвинувального вироку, залишив цей доказ без відповідної оцінки та аналізу, не спростував жодним чином доводи, наведені в цьому клопотанні, що могли вплинути на результат кримінального провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Оскількисуд апеляційної інстанції через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону позбавлений можливості перевірити правильність висновків суду першої інстанції в частині доведеності винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , в частині належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 20 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

В той час, якщо суд першої інстанції за результатами нового судового розгляду дійде висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 268 КК України при тій обставині, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, то призначене покарання шість років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три рокивідповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з цивільними позовами з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

При новому розгляді суду першої інстанції здійснити судове провадження згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року задовольнити частково.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_7 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , зі змінами, захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , представника ОСОБА_12 , що діє в інтересах потерпілого ОСОБА_13 , на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України і вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року про визнання винуватим ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 286 КК України скасувати тапризначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5