ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/2892/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 09 жовтня 2021 року.
Захисник обвинуваченого, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків.
Захисник вказує, що обвинувачений не має наміру вчиняти дії, передбачені ст. 177 КПК України, а за умови цілодобового домашнього арешту це є неможливим. Доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів не надано. Підозра є необгрунтованою. Свідки під час допитів зазначили, що потерпілому наносили удари ще чотири особи, які були допитані як свідки. Обвинувачений самостійно прийшов до відділу поліції, після чого йому судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Більша частина свідків вже допитана судом. Двоє свідків своїми показаннями спростовують вину ОСОБА_6 . Останній має постійне місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується, майновий стан є важким. Вагомість доказів вини є сумнівною, а тому і тяжкість інкримінованого йому діяння є помилковою.
Вислухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо наявності підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, з чим погоджується колегія суддів.
Встановлено, що ОСОБА_6 на даний час обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що є тяжким злочином. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання сторони обвинувачення на вказані ризики є обгрунтованим, враховуючи що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності та 08.12.2016 року ухвалою суду був звільнений від відбуття покарання по закінченню іспитового строку, дані про його соціальні зв`язки, які б гарантували дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, відсутні. Не надано також суду інформації щодо працевлаштування ОСОБА_6 , наявності в нього законних джерел заробітку. Адреса реєстрації та проживання відрізняються. Крім того, слушно зазначено в ухвалі про те, що можливість перебувати на домашньому арешті за вказаними адресами не підтверджена. Окрім цього судом вказано, що у кримінальному провадженні допитані ще не всі свідки, а тому не виключена можливість настання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку настання ризиків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій. Захисник посилається на позитивну характеристику обвинуваченого, наявність у нього місця проживання, те, що він самостійно прибув до відділу поліції. Однак вказаних даних недостатньо для запобігання встановленим ризикам, які об`єктивно продовжують існувати, у зв`язку із чим не вбачає апеляційний суд підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Колегія суддів не погоджується з твердженнями адвоката про необгрунтованість підозри, оскільки у клопотанні прокурора наведені матеріали кримінального провадження, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Крім того, сторона захисту не заперечує того, що ОСОБА_6 наносив удари потерпілому. Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів тане вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Оцінка зібраним доказам, в тому числі показанням свідків може бути надана судом лише під час ухвалення остаточного рішення по справі. У зв`язку із викладеним посилання адвоката на те, що винуватість є сумнівною, є передчасними.
З огляду на зазначені для даного провадження обставини, колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення. Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді