Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/258/20
номер провадження 1-кп/368/63/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.12.2021 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000434 від 01.10.2019 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леонівка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, непрацюючого, одруженого, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_5 та прокурора Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_6 .А

потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

- сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

цивільний позивач ОСОБА_7
представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_8

цивільний відповідач ОСОБА_4
представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_9 , -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 29.09.2019 р. близько 14 год. 00 хв., знаходячись поблизу подвір`я будинку АДРЕСА_2 , на грунті постійних конфліктних ситуацій між ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння ОСОБА_7 фізичного болю та тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання підійшов до ОСОБА_7 , який на той момент знаходився поза хвірткою, яка веде до його домоволодіння за вище вказаною адресою та наніс один прямій удар правою рукою в область лівого ока, після чого здійснив ще один прямий удар правою рукою в область грудної клітки та два удари правою ногою в область таза, чим завдав ОСОБА_7 фізичного болю та спричинив тілесні ушкодження.
Такими своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 3 від 21.02.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді: струсу мозку, який за ступенем тяжкості відноситься: до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров"я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України не визнав та пояснив, що ніякого відношення до отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 він не має. Була з ОСОБА_11 лише перепалка словами. Сам потерпілий нічого не вирішує, а керує там все мати і почалося все після того, як він вирішив із сім`єю повернутися проживати в с. Леонівка. Тут знаходиться його батьківська хата. Спочатку земельну ділянку біля будинку він надав дозвіл використовувала ОСОБА_12 , матері потерпілого. А потім як повернувся, то попередив ОСОБА_12 , що буде сам займатися на земельній ділянці і почалося. Щодо цивільного позову ОСОБА_13 , то він не має ніякого відношення до нього, тому не визнає його повністю.

Не дивлячись на невизнання своєї вини в інкримінованому обвинуваченому кримінальному проступку, крім його показань на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, винним у вчинені якого визнається обвинувачений, свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги, а саме:
?витягом з кримінального провадження № 0000434, відомості про яке внесено 01.10.2019 р. (т. 1 а.с. 141), згідно якого 29.09.2019 до ч/ч Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 сусід ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 ;
?заявою ОСОБА_7 від 29.09.2019 р. (т. 1 а.с. 142), який просить притягнути його сусіда ОСОБА_4 , який 29.09.2019 р. наніс йому тілесні ушкодження;
?протоколом проведення слідчого експерименту від 26.10.2019 р. (т. 1 а.с. 143-147) та додатком до протоколу (диск) (т. 1 а.с. 148), який було проведено за участю двох понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , під час якого потерпілим ОСОБА_7 було запропоновано показати як ОСОБА_4 наніс один прямий удар в область лівого ока, та як саме. Окрім того, потерпілим було показано як ОСОБА_4 за верхню частину одягу витяг його з двору та після чого здійснив удар правою рукою в область грудної клітки та два удари в область тазу;
?протоколом проведення слідчого експерименту від 26.10.2019 р. (т. 1 а.с. 149-153) та додатком до протоколу (диск) (т. 1 а.с. 154), який було проведено за участю двох понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , під час якого свідок ОСОБА_17 за допомогою статиста показала як ОСОБА_4 наніс прямий удар в область ока та удар лівою ногою в область тазової кістки;
?висновком експерта № 3, розпочата 19.02.2020 р., закінчена 21.02.2020 р. (т. 1 а.с. 155-156) встановлено, що за даними наданої медичної документації та висновку консультанта-невропатолога КЗ КОР «Київське обласне бюро СМЕ» у ОСОБА_7 , 1971 р.н., був виявлений струс головного мозку. Ушкодження виникло в результаті дії тупого предмету (тупих предметів), особливості травмуючої поверхні якого (яких) в ушкодженні не відобразились, або внаслідок удару (ударів) ударів об такий предмет (такі предмети). В наданій для проведення експертизи медичній документації, як один із супутніх станів, зазначений «гемофтальм зліва» - тобто, крововилив у скловидне тіло лівого ока. У зв`язку з відсутністю в медичні документації будь-яких даних про наявність тілесних ушкоджень в ділянці лівого ока, достовірно підтвердити з судово-медичної точки зору післятравматичне походження крововиливу на даний час неможливо. Джерелом крововиливу у скловидне тіло можуть бути розриви новоутворених кровоносних судин, в тому числі при ураженні сітківки у хворих на цукровий діабет. За даними огляду окуліста 24.05.2019 р. «На очному дні: ... вени помірно розширені з поодинокими мікроаневризмами. Діагноз: «Гіпертонічно-діабетична ангіопатія сітківки з ангіосклерозом ...». Таким чином, у разі потреби, для вирішення питання стосовно післятравматичного походження «гемофтальму зліва» та його зв`язку з подіями 29.09.2019 р., необхідне проведення додаткової судово-медичної експертизи, що має включати дослідження наявної медичної документації консультантом-офтальмологом КЗ КОР «Київське обласне бюро СМЕ». Наявний у ОСОБА_7 струс головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Наявний у ОСОБА_7 , струс головного мозку міг утворитися «в час вказаний у постанові» - а саме близько 14 год. 00 хв. 29.09.2019 р. В наданій для проведення експертизи медичній документації цілковито відсутні будь-які об`єктивні дані, на підставі яких можна було б достовірно визначити кількість місць прикладення травмуючої сили на тілі потерпілого, а також їх розташування. Враховуючи наявність у потерпілого струсу головного мозку, можна припустити що, в усякому разі, одним із місць прикладення травмуючої сили могла бути ділянка голови потерпілого. Враховуючи можливий механізм виникнення наявного струсу головного мозку, не виключено, що він міг утворитися «у ОСОБА_7 від нанесення удару руками, ногами чи іншими предметами»;
?висновком експерта № 34, розпочата 28.02.2020 р., закінчена 28.02.2020 р. (т. 1 а.с. 157) встановлено, що виявлене у ОСОБА_7 , 1971 року народження, ушкодження могло утворитись в наслідок дій відображених під час допиту свідка ОСОБА_18 . Виявлене у потерпілого ОСОБА_7 , тілесне ушкодження могло утворитись за обставин вказаних під час участі слідчого експерименту за участю останнього;
?протоколом проведення слідчого експерименту від 09.04.2021 р. (т. 2 а.с. 38-44) та додатком до протоколу (диск) (т. 2 а.с. 45), який було проведено за участю двох понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , судового експерта ОСОБА_21 , обвинуваченого ОСОБА_4 , під час якого обвинувачений розповів, що за своїм місцем проживанням у той день перебували він, дружина, сусідка, його діти та ОСОБА_22 . Близько 14 год. Він побачив ОСОБА_7 та вийшов зі свого подвір`я. Підійшов до подвір`я ОСОБА_13 , який знаходився на своєму подвір`ї. Вони поговорили і він пішов. Ніяких тілесних ушкоджень він ОСОБА_10 не наносив;
?протоколом проведення слідчого експерименту від 09.04.2021 р. (т. 2 а.с. 46-52) та додатком до протоколу (диск) (т. 2 а.с. 53), який було проведено за участю двох понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , судового експерта ОСОБА_21 , потерпілого ОСОБА_7 , під час якого останній розповів, що він перебував на території свого будинку. Він підійшов до хвіртки, та до нього підійшов ОСОБА_23 , який наніс йому один удар, а потім його витягнув і що було далі він не пам`ятає та отямився після крику своєї матері;
?протоколом проведення слідчого експерименту від 09.04.2021 р. (т. 2 а.с. 54-60) та додатком до протоколу (диск) (т. 2 а.с. 61), який було проведено за участю двох понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , судового експерта ОСОБА_21 , свідка ОСОБА_17 , під час якого свідок розповіла, що вона повела козу прив`язати, щоб попасти, і побачила як ОСОБА_23 йшов до неї із собакою. Вона злякалася, і побігла у двір матушки. Її син був у дворі. Потім вона побачила, що її син за межами подвір`я і його б`є ОСОБА_23 і вона почала кричати і бігла до свого будинку, щоб спасти сина;
?висновком експерта № 89, розпочата 21.09.2021 р., закінчена 30.09.2021 р. встановлено, що наявне у потерпілого ОСОБА_7 тілесне ушкодження - струс головного мозку - могло «утворитися в строк та за обставин, вказаних потерпілим ОСОБА_24 під час слідчого експерименту від 09.04.2021 року» - а саме 29.09.2019 р. в результаті нанесення потерпілому сторонньою особою одного удару рукою в ділянку голови. Наявне у потерпілого ОСОБА_7 тілесне ушкодження - струс головного мозку - могло «утворитися в строк та за обставин, вказаних свідком ОСОБА_17 під час слідчого експерименту від 09.04.2021 року» - а саме 29.09.2019 р. в результаті нанесення потерпілому сторонньою особою двох ударів рукою в ділянку голови. Для достовірного встановлення положення, в якому «перебував потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень - стояв, лежав, напівлежав, сидів, був повернутий боком чи інше», будь-яких об`єктивних судово-медичних даних немає. В цей період часу потерпілий міг із однаковою ймовірністю перебувати в будь-якому положенні. За даними наданої медичної документації та матеріалів справи достовірно визначити «взаємне розташування потерпілого ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_4 в момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 » неможливо. Не виключено, що воно могло бути таким, яке зазначене у протоколах слідчих експериментів від 09.04.2021 р. за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_17 . За наявними судово-медичними даними неможливо встановити, «які тілесні ушкодження були наявні у потерпілого ОСОБА_7 під час подій 29 вересня 2019 року» - тобто, до часу виникнення даного конфлікту між ОСОБА_7 і ОСОБА_4 . Наявний у ОСОБА_7 струс головного мозку за своєю давністю може відповідати даті 29.09.2019 р. Наявне у ОСОБА_7 ушкодження виникло в результаті дії тупого предмету (тупих предметів), особливості травмуючої поверхні якого (яких) в ушкодженні не відобразились, або внаслідок удару (ударів) ударів об такий предмет (такі предмети). За даними наданої медичної документації та висновку консультанта-невропатолога КЗ КОР «Київське обласне бюро СМЕ» у ОСОБА_7 було виявлене одне тілесне ушкодження - струс головного мозку. Ушкодження виникло в результаті дії тупого предмету (тупих предметів), особливості травмуючої поверхні якого (яких) в ушкодженні не відобразились, або внаслідок удару (ударів) ударів об такий предмет (такі предмети). Воно могло утворитися внаслідок нанесення потерпілому сторонньою особою одного-двох ударів рукою в ділянку голови. Встановлення того, чи було зазначене тілесне ушкодження заподіяне «обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 », не входить до компетенції судово-медичного експерта. Наявний у ОСОБА_7 струс головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Встановлення того, чи було зазначене тілесне ушкодження заподіяне «потерпілому ОСОБА_7 обвинуваченим ОСОБА_4 », не входить до компетенції судово-медичного експерта. Можливість утворення наявного у ОСОБА_7 струсу головного мозку «внаслідок падіння з висоти власного росту» не може бути повністю виключеною.

Також винність обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується іншими доказами, а саме:
?показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 29 вересня його мати повела козу, щоб прив`язати. В цей час він почув як ОСОБА_4 щось погане говорив у сторону його матері. Він підійшов до калітки. В цей час до нього підійшов ОСОБА_4 . Він йому наносив удари, від одного він втратив свідомість і лише опритомнів, коли почув крик матері. Поведінка ОСОБА_23 є агресивною і така поведінка обвинуваченого продовжує бути і надалі.

Крім того, винність обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується показами свідків, а саме:
?показаннями свідка ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 178-180), який дав показання під час досудового розслідування та не був допитаний під час судового розгляду у зв`язку зі смертю на час розгляду, про те, що 29.09.2019 року близько 14 гол. 00 хв. він знаходився за місцем проживання, за вище вказаною адресою. Він вийшов з будинку в подвір`я та почув крики, які лунали з вулиці, після чого він вийшов за подвір`я свого будинку та побачив ОСОБА_7 , який стояв за хвірткою біля свою домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_4 , який стояв навпроти ОСОБА_7 та після чого він побачив, як ОСОБА_4 почав наносити удари ОСОБА_7 а саме, перший удар ОСОБА_4 здійснив прямий удар правою рукою в область лівого ока, потім здійснив ще декілька прямих ударів правою рукою, але в яку саме область тіла він не бачив, тому що він відразу, як тільки побачив, що ОСОБА_4 почав бити ОСОБА_7 почав рухатися в їхньому напрямку, щоб зупинити ОСОБА_4 , підбігши до них, він побачив, як ОСОБА_4 наніс ще декілька прямих ударів правою рукою в область обличчя ОСОБА_7 після чого підійшли ще люди і ОСОБА_4 припинив наносити удари, але продовжував кричати та виражатися не цензурними словами. Неодноразово він чув, як ОСОБА_4 затіює сварку з ОСОБА_7 , ОСОБА_17 та з іншими жителями (сусідами);
?свідок ОСОБА_17 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_23 постійно ображає її сім`ю, а також робить різні капості. 29.09.2019 р. вона не бачила звідки взявся ОСОБА_23 , який був із собакою. Вона злякалася, бо йшла прив`язувати козу для того, щоб попаслася. Разом із козою побігла до будинку батюшки. Потім почула крик сина батюшки і вона побачила, що ОСОБА_25 б`є її сина. Вона стала сама кричати і бігла, щоб спасти сина.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Судом всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Даючи оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, суд враховує, що вони отримані у
передбачений КПК України спосіб, істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, під час отримання таких доказів допущено не було, тому суд визнає, що вони є належними
та допустимими.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом;сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Пояснення потерпілого ОСОБА_7 надані ним суду, є послідовними, повністю узгоджуються як з даними протоколів проведених слідчих експериментів від 26.10.2019 р. та від 09.04.2021 р. і висновками судово-медичного експерта № 3 від 21.02.2019 р., № 89 від 30.09.2021 р. та № 34 від 28.02.2020 р., так і показами свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 щодо обставин отримання потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у зв`язку із чим суд вважає їх достовірними.
Сам по собі факт невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, є безпідставним та таким, що спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які визнані судом достовірними, висновками судово-медичного експерта № 3 від 21.02.2019 р., № 89 від 30.09.2021 р. та № 34 від 28.02.2020 р.
Суду не надано на спростування обвинувачення та підтвердження показів обвинуваченого жодного доказу. При цьому судом під час судового розгляду зберігалась об`єктивність та неупередженість, створювались необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, та суд вичерпав усі процесуальні можливості для сприяння учасникам у реалізації їх прав.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо того, що він потерпілого не бив, суд не приймає до уваги, оскільки вони повністю спростовуються доказами, що були досліджені безпосередньо у судових засіданнях, тому суд розцінює їх як версію захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене.
Письмові докази по справі, а саме: висновки експертів, слідчі експерименти та інші докази зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, узгодженими та послідовними, відповідають всім обставинам справи, а тому суд сприймає їх як правдиві та такими, що в сукупності свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування та безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження в суді.
За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена, а його дії, що виразилися в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, за що він і повинен нести кримінальну відповідальність.
Судом також враховано позиція ЄСПЛ щодо розуміння доведеності вини поза розумним сумнівом сформованим в рішенні «Коробов проти України», 2011 рік п. 65, де зазначено, що суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. А також в рішенні «Авшар проти Туреччини», де зазначено таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
Крім того, відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 11.08.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Леонівка Кагарлицького району Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість № 2449/109/1603/02-21 від 03.01.2020 р. станом на 03.01.2020 року ОСОБА_4 є особою раніше не судимою.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_4 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_4 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області на гр. ОСОБА_4 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 з 09.11.2016 року. Одружений, має двох дорослих дітей. На території Леонівської сільської ради ОСОБА_4 не працює. Неодноразово надходили нарікання від сусідів на поведінку ОСОБА_4 до виконкому сільської ради. Систематично порушує громадський порядок. Іншими відомостями про поведінку ОСОБА_4 виконком не володіє.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_4 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України - кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі..

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , є кримінальним проступком.

Згідно ч. 2 ст.. 4 КК України - кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно ч. 1 ст. 5 КК України - закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість, а ч. 3 цієї статті передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, а саме: має місце постійного проживання, посередньо характеризується, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутністю як помякшуючих обставин, так і обтяжуючих обставин та думку прокурора щодо міри покарання обвинуваченому, та висновок досудової доповіді вважає, що виправлення ОСОБА_4 без обмеження волі або позбавлення воді на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб), а тому суд вважає, що належним та достатнім є призначення обвинуваченому покарання буде у виді громадських робіт в межах санкції статті КК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню,так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності правопорушення і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових правопорушень.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково, виходячи з наступного.

До Кагарлицького районного суду Київської області з позовом звернувся позивач ОСОБА_7 та просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 30 000,00 гривень як відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи позов наступним.

В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000434, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2019, про вчинення. ОСОБА_4 кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Згідно обвинувального акту, що 29.09.2019 р. близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись поблизу подвір`я будинку АДРЕСА_2 , на грунті постійних конфліктних ситуацій між ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння ОСОБА_7 фізичного болю та тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання підійшов до ОСОБА_7 , який на той момент знаходився поза хвірткою, яка веде до його домоволодіння за вище вказаною адресою та наніс один прямій удар правою рукою в область лівого ока, після чого здійснив ще один прямий удар правою рукою в область грудної клітки та два удари правою ногою в область таза, чим завдав ОСОБА_7 фізичного болю та спричинив тілесні ушкодження.
Такими своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 3 від 21.02.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді: струсу мозку, який за ступенем тяжкості відноситься: до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров"я.
Таким чином, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_10 була завдана моральна шкода у розмірі суму 30000 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 .
Крім того, згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є:
1) визнання, права;
2) визнання правочину недійсним:
3 ) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5 ) примусове виконання обов`язку в натурі;
6 ) зміна правовідношення;
7 ) припинення правовідношення;
8 ) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, є належні, допустимі і достовірні та у взаємозв`язку свідчать про їх достатність стверджувати, що відповідач вчинив зазначене вище кримінальне правопорушення.
У відповідності до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Завдану майнову та моральну шкоду під час досудового розслідування відповідачем відшкодовано не було.
У зв`язку із отримання тілесних ушкоджень, позивач зазнав сильних моральних переживань та страждань в результаті пережитого стресу, який він зазнав, не отримуючи тривалий час жодної допомоги від відповідача.
Моральні та психологічні страждання спричинили погіршення емоційного та психологічного стану.
Відповідач в добровільному порядку не бажає відшкодовувати йому завдану шкоду.
Тому він, у зв`язку із незаконними діями відповідача, змушений звертатись з даних позовом про відшкодування шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Цивільний позивач ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_9 позовні вимоги позивача не визнають в повному обсязі, виходячи з наступного.

Позивач, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача за заподіяну ним моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її розміру.
У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.
В рахунок вказаних вище обставин, в абз. 1 п. пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Окрім того, просять врахувати те, що він не винуватий, оскільки ніяких тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.
Суд, вислухавши сторони та їх представників, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно до п. 2 ч. 2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода може відшкодовуватись грішми.
Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Так судом встановлено, що ОСОБА_4 29.09.2019 р. близько 14 год. 00 хв., знаходячись поблизу подвір`я будинку АДРЕСА_2 , на грунті постійних конфліктних ситуацій між ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння ОСОБА_7 фізичного болю та тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання підійшов до ОСОБА_7 , який на той момент знаходився поза хвірткою, яка веде до його домоволодіння за вище вказаною адресою та наніс один прямій удар правою рукою в область лівого ока, після чого здійснив ще один прямий удар правою рукою в область грудної клітки та два удари правою ногою в область таза, чим завдав ОСОБА_7 фізичного болю та спричинив тілесні ушкодження.
Такими своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 3 від 21.02.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді: струсу мозку, який за ступенем тяжкості відноситься: до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я.

Під час судового розгляду встановлено, що потерпілий під час і після вчинення кримінального правопорушення щодо нього зазнала фізичних і душевних страждань, що виразились у тривалому переживанні з приводу спричинення йому легких тілесних ушкоджень, порушенні нормального та сталого режиму життєдіяльності викликаних вказаними подіями, подальшими слідчими діями та судовими засіданнями.
Отже, суд з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п. п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) визначає розмір відшкодування потерпілому моральної шкоди, який підлягає стягненню із обвинуваченого на користь останнього.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілому ОСОБА_7 від протиправних дій ОСОБА_4 , пов`язаних із заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому, суд бере до уваги ступінь та глибину душевних страждань, яких він зазнала у зв`язку із цими діями, а також негативні зміни в його житті, які сталися у зв`язку із цим. З урахуванням цього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілому заподіяно моральну шкоду на суму 10 000 гривень, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого по справі, а в іншій частині задоволенню позовні вимоги ОСОБА_7 не підлягають.
Саме такий розмір буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості .
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10 000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_7 відмовити.
Судові витрати по справі відсутні.
Речові докази по кримінальному провадженню: оптичний DVD-R диск, на якому містяться один відеозапис проведення слідчого експерименту від 26.10.2019 р. (т. 1 а.с. 148), який приєднано до кримінального провадження № 0000434 від 01.10.2019 р., залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний DVD-R диск, на якому містяться один відеозапис проведення слідчого експерименту від 26.10.2019 р. (т. 1 а.с. 154), який приєднано до кримінального провадження № 0000434 від 01.10.2019 р., залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний DVD-R диск, на якому містяться один відеозапис проведення слідчого експерименту від 09.04.2021 р. (т. 2 а.с. 38), який приєднано до кримінального провадження № 0000434 від 01.10.2019 р., залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний DVD-R диск, на якому містяться один відеозапис проведення слідчого експерименту від 09.04.2021 р. (т. 2 а.с. 53), який приєднано до кримінального провадження № 0000434 від 01.10.2019 р., залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний DVD-R диск, на якому містяться один відеозапис проведення слідчого експерименту від 09.04.2021 р. (т. 2 а.с. 61), який приєднано до кримінального провадження № 0000434 від 01.10.2019 р., залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний DVD-R диск, на якому містяться один відеозапис проведення слідчого експерименту від 09.04.2021 р. (т. 2 а.с. 140), який приєднано до кримінального провадження № 0000434 від 01.10.2019 р., залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1