Номер провадження: 11-сс/813/281/22
Номер справи місцевого суду: 521/539/22 1-м/521/7/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про екстрадиційний арешт ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 12.01.2022, якою стосовно:
ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гомель респ. Білорусь, громадянина респ. Білорусь, із вищою освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2006 та 2008 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , на території України раніше не судимого,
- змінено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до вирішення питання про видачу (екстрадицію)

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді залишено без задоволення клопотання в.о. керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 про перевірку наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту), змінено застосований стосовно гр. респ. Білорусь ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) та фактичну передачу компетентним органам РФ, проте не більше строку, встановленого ч. 6 ст. 181 КПК України, починаючи з 12.01.2022 та з перевіркою наявності підстав для продовження застосування запобіжного заходу не рідше одного разу на два місяці; звільнено ОСОБА_7 з-під варти негайно в залі суду, а також покладено на ОСОБА_7 певні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 розшукується компетентними органами РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 2 ст. 126 КК РФ, який відповідає злочину, передбаченому ч. 3 ст. 146 КК України та є екстрадиційним, проте існують обставини, які свідчать про можливість застосування стосовно останнього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, з моменту затримання ОСОБА_7 до теперішнього часу не вирішено остаточно питання щодо його видачі до РФ, він має місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , сумлінно працював на підприємствах респ. Білорусь, є кваліфікованим спеціалістом системним адміністратором, у жовтні 2021 був госпіталізований до медичної частини ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де перебував на стаціонарному лікуванні, раніше неодноразово проходив обстеження та лікування у Гомельському обласному клінічному госпіталі (респ. Білорусь), 28.10.2021 подав заяву-анкету про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; його притягнення до кримінальної відповідальності в РФ може бути пов`язано із переслідуванням з політичних мотивів у зв`язку із агресією РФ проти України; у справі, яка перебуває у провадженні Київського райсуду м. Одеси, ОСОБА_7 у розшуку не перебуває, запобіжний захід стосовно нього не застосовувався.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі керівник Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:
- поза увагою слідчого судді залишилось те, що, відповідно до матеріалів запиту про видачу, ОСОБА_7 переховується від органів попереднього слідства, його місцезнаходження не відомо, на підставі чого його 05.04.2019 оголошено у розшук та 28.12.2020 у міжнародний розшук, розшукується компетентними органами РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене максимальне покарання у виді 12 років позбавлення волі, на підставі чого, з урахуванням тяжкості покарання, останній може вдатись до спроб уникнення видачі та притягнення до кримінальної відповідальності, а також притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України на території України;
- у слідчого судді не було підстав звільняти ОСОБА_7 з-під варти у зв`язку із хворобою, оскільки, відповідно до довідки філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС в Одеській обл.» стан здоров`я дозволяє останньому триматись під вартою, а документи щодо неодноразового проходження ОСОБА_7 обстеження та лікування в Гомельському обласному клінічному госпіталі видані на території іншої держави, що позбавляє можливості пересвідчитись у їх справжності;
- слідчий суддя залишив поза увагою те, що на території м. Одеси та Одеської обл. у ОСОБА_7 не має родичів, власного житла, постійної роботи тощо, він не одружений, діти проживають з колишньою дружиною на території Респ. Білорусь та є громадянами Респ. Білорусь, тому не можуть бути гарантією запобігання втечі, характеристики особи ОСОБА_7 складені підприємствами Респ. Білорусь у 2019 році та не можуть характеризувати особу останнього станом на 2021 рік;
- всупереч зазначеному в ухвалі, в ході проведення екстрадиційної перевірки обласною прокуратурою отримано інформацію УСБУ в Одеській обл., згідно якої управління не володіє інформацією щодо переслідування ОСОБА_7 на території іноземних держав за релігійними та політичними поглядами;
- слідчий суддя, застосовуючи стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до вирішення питання про видачу останнього та його фактичну передачу, проте не більше строку, встановленого ч. 6 ст. 181 КПК України, не звернув увагу на те, що зазначені ним положення кримінального процесуального закону визначають лише строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час проведення досудового розслідування та не можуть застосовуватись до процедури екстрадиції, а також порушив вимоги ст. 585 КПК України, яка не містить строку дії запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою та зазначає, що перевірка наявності підстав для продовження запобіжного заходу застосовується лише для екстрадиційного арешту;
- звільняючи ОСОБА_7 з-під варти негайно в залі суду, слідчий суддя порушив вимоги ст. 202 КПК України, оскільки у разі застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту затриманий негайно доставляється до місця проживання, де й звільняється з-під варти.
Посилаючись на викладені обставини, керівник Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді екстрадиційного арешту із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до фактичної передачі компетентним органам РФ.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку особи, стосовно якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що компетентними органами РФ гр. респ. Білорусь ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 28.08.2018 за попередньою змовою з двома іншими особами незаконно проникли до будинку у м. Домодєдово Московської області та, застосувавши насильство, усадили потерпілого до його ж автомобіля та вивезли в Україну.

Постановою оперуповноваженого відділу карного розшуку УМВС Росії по міському округу Домодєдово від 28.12.2020 гр. Респ. Білорусь ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 2 ст. 126 КК РФ у кримінальній справі № 4000078 (а.с. 11-12).

Злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_7 компетентними органами РФ, відповідає злочину, передбаченому ч. 3 ст. 146 КК України, є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк більше, ніж на 1 рік, при цьому, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ст. 49 КК України, не закінчився.

31.03.2021 року до Офісу Генерального прокурора України від Генеральної прокуратури РФ надійшов запит про взяття ОСОБА_7 під варту та його видачу компетентним органам РФ для притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 7-8).

Згодом, 16.09.2021 співробітниками УКР ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 був затриманий за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 3-Б у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 15.11.2021 було задоволено клопотання керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та визнано наявність підстав для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційного арешту) стосовно ОСОБА_7 до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) та фактичну передачу компетентним органам РФ, проте не більше строку, встановленого ч. 10 ст. 584 КПК України (а.с. 14-17).

Постановою начальника департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора України від 28.10.2021 було прийняте рішення про видачу ОСОБА_7 за запитом Генеральної прокуратури РФ для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 2 ст. 126 КК РФ, проте ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 08.12.2021 зазначена постанова про видачу була скасована та на теперішній час вищезгадана ухвала слідчого судді не набрала законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку як прокурором, так і захисником (справа №521/19203/21, провадження 11-сс/813/92/21).

Положення ч. 7 ст. 584 КПК України передбачають, що за результатами розгляду клопотання та за наявності певних для цього підстав може постановити одне із наступних рішень: 1) застосування екстрадиційного арешту; 2) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію) та застосування екстрадиційного арешту; 3) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію), відмови особи від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності та застосування екстрадиційного арешту; 4) застосування екстрадиційного арешту та відмову у затвердженні згоди особи на її видачу (екстрадицію); 5) відмову в застосуванні екстрадиційного арешту, якщо для його обрання немає підстав.
В свою чергу, приписи ч.ч. 1 та 2 ст. 585 КПК України встановлюють, що за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: 1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; 4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Водночас, ч. 1 ст. 586 КПК України передбачає вичерпний перелік випадків припинення тимчасового арешту або запобіжного заходу, до яких відносяться: 1) центральний орган України в передбачені міжнародним договором України строки не отримав запит про видачу особи (екстрадицію); 2) під час екстрадиційної перевірки встановлено обставини, за наявності яких видача особи (екстрадиція) не здійснюється; 3) компетентний орган іноземної держави відмовився вимагати видачу особи; 4) центральним органом України прийнято рішення про відмову у видачі особи (екстрадиції).
За викладених вище обставин апеляційний суд доходить висновку про те, що ст. 585 КПК України, яка визначає порядок застосування стосовно особи запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення її видачі на запит іноземної держави не містить обмежень щодо строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Такі обмеження, зокрема, встановлення граничного строку, передбачені вимогами ст. 584 КПК України щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту), відповідно до положень ч. 10 якої, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.
Натомість, системний аналіз положень глави 44 КПК України «Видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція)» дозволяє дійти висновків про те, що застосування запобіжного заходу для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави (будь то екстрадиційний арешт або запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою) здійснюється до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) або відмови в такій видачі, при цьому, лише екстрадиційний арешт не може тривати більше 12-ти місяців.
Водночас, положення ч. 6 ст. 181 КПК України, на які посилається слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, стосуються застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування кримінального провадження, проте на теперішній час стосовно ОСОБА_7 проводиться екстрадиційна перевірка та вирішується питання щодо наявності підстав для видачі компетентним органам РФ (екстрадиції).
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частина 1 ст. 9 КПК України закріплює одну із основних засад кримінального провадження, зокрема, законність, відповідно до якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно положень ч. 6 зазначеної ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів, погоджуючись із доводами сторони обвинувачення, доходить переконання про те, що вимоги ч. 6 ст. 181 КПК України, які визначають сукупний строк утримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування (6-ть місяців), не можуть застосовуватись під час застосування стосовно особи запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою для забезпечення її видачі на запит іноземної держави в порядку ст. 585 КПК України.
Окрім того, звертає на себе увагу той факт, що положення вищевказаної ст. 585 КПК України не передбачають необхідності в перевірці за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці підстав для подальшого утримання особи під домашнім арештом або її звільнення, натомість, такий обов`язок передбачений ч. 11 ст. 584 КПК України лише під час застосування стосовно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт).
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що, загалом обґрунтовано дійшовши висновку про існування підстав для зміни застосованого стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційного арешту) на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя безпідставно зазначив про те, що сукупний строк утримання останнього під домашнім арештом не може перевищувати строку, передбаченого ч. 6 ст. 181 КПК України, тобто 6-ти місяців, а також необґрунтовано зауважив на необхідності перевірки наявності підстав для продовження застосування такого запобіжного заходу не рідше одного разу на 2 місяці.
Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про допущення слідчим суддею істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в розумінні вимог ст. 412 КПК України, які перешкодили ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Так, скасовуючи ухвалу слідчого судді та розглядаючи по суті клопотання прокурора про перевірку наявності підстав для подальшого утримання ОСОБА_7 під вартою, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Враховуючи перебування ОСОБА_7 у міжнародному розшуку компетентними органами РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 2 ст. 126 КК РФ (викрадення людини групою осіб за попередньою змовою), апеляційний суд погоджуються із доводами прокурора щодо наявності ризику втечі задля уникнення видачі та в подальшому притягнення до кримінальної відповідальності, проте існують обставини, які свідчать про можливість застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.
Так, ОСОБА_7 має родину та постійне місце проживання в Україні у квартирі, належній його батьку ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , позитивно характеризувався за попереднім місцем роботи, є кваліфікованим спеціалістом системним адміністратором, у жовтні 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_7 не порушував умови застосованого стосовно нього з 12.01.2022 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зокрема, самостійно прибув до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення його становища, що свідчить про те, що обраний запобіжний захід здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього та запобігти його втечі й уникненню видачі.
Водночас, апеляційний суд враховує також той факт, що постанова про видачу ОСОБА_7 наразі оскаржується в апеляційному порядку та ОСОБА_7 28.10.2021 звернувся до ГУ Державної міграційної служби України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
За таких обставин, на теперішній час питання щодо можливості видачі ОСОБА_7 компетентним органам РФ остаточно не вирішено, а, відповідно до вимог ч. 2 ст. 589 КПК України, особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Що стосується посилань прокурора на притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності на території України, колегія суддів вважає їх слушними та зауважує, що, дійсно, на стадії судового розгляду в Київському райсуді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0002867 від 18.11.2019 стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України, проте в його межах стосовно останнього жодний запобіжний захід не застосовано та у розшуку він не перебував, що свідчить про те, що він не ухиляється від органів досудового розслідування та суду.
Окрім того, в силу презумпції невинуватості, визначеної ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, зазначена обставина притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності в іншому провадженні на території України не може слугувати підставою для констатації ризику втечі задля уникнення подальшої передачі до компетентних органів РФ.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання про можливість застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця його постійного проживання в м. Одесі, який вочевидь здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього та запобігти втечі задля уникнення в подальшому видачі, на підставі чого необхідно відмовити в задоволенні клопотання в.о. керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 про перевірку наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту).
При цьому, звертає на себе увагу той факт, що вимоги чинної ст. 585 КПК України не містять чіткого нормативного регулювання строку застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави.
Натомість, положення вищезгаданої ч. 6 ст. 9 КПК України визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
В свою чергу, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашній арештом визначений вимогами ч. 6 ст. 181 КПК України, яка визначає такий строк для запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який застосовується стосовно особи під час досудового розслідування та становить 2 місяці.
За таких обставин, застосовуючи стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту для забезпечення видачі, колегія суддів, керуючись загальними засадами кримінального провадження, вважає за можливе застосувати за аналогією закону положення щодо строку дії ухвали слідчого судді про домашній арешт та визначити ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці, який відраховувати з моменту постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді 12.01.2022.
Водночас, приймаючи до уваги посилання прокурора на порушення слідчим суддею вимог ст. 202 КПК України, колегія суддів вважає їх слушними, проте наголошує на тому, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисники пояснили, що фактично звільнення з-під варти ОСОБА_7 відбулось в порядку вищевказаної норми кримінального процесуального закону, зокрема, останнього звільнили з боксу та вони дочекались співробітників поліції, які й доставили ОСОБА_7 до його місця проживання для відбування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Положення ч. 1 ст. 412 КПК України встановлює, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді, як постановленої із істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора та зміни застосованого стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою (екстрадиційного арешту) на цілодобовий домашній арешт для забезпечення видачі (екстрадиції).
Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 584, 585 КПК України, апеляційний суд
ухвалив :

Апеляційну скаргу керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 12.01.2022, якою стосовно ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) змінено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до вирішення питання про видачу (екстрадицію) скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання в.о. керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 про перевірку наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту).

Змінити застосований стосовно гр. респ. Білорусь ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) запобіжний захід з тримання під вартою (екстрадиційний арешт) на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 строком на 2 місяці.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;
2) повідомляти прокурора про зміну свого місця проживання;
3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
4) носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали відраховується з 12.01.2022 по 12.03.2022 включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4