ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження № 0000050 від 15 липня 2020 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпро, громадянки України, освіта середня, не працюючої, маючої на утриманні малолітню дитину, раніше не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 302 ч. 2 КК України
за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_3 приблизно на початку липня 2020 року (більше детальних даних не встановлено) вирішила створити місце розпусти на території м. Дніпро. Далі, обвинувачена ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на створення місця розпусти та звідництво для розпусти з метою наживи, орендувала приміщення за адресою: АДРЕСА_3 з метою створення у ній місця розпусти та вчинення звідництва для розпусти з метою наживи.
Так, обвинувачена ОСОБА_3 , на початку липня 2020 року познайомилась з ОСОБА_5 , як з особою яка буде надавати послуги сексуального характеру, при цьому обговоривши з останньою наступний розподіл грошових коштів, відповідно до якого вартість отримання послуг сексуального характеру буде складати в середньому 600 гривень, з яких 50 відсотків залишається ОСОБА_5 , 30 відсотків на оренду квартири та підтримання в ній жилого стану, решта 20% належали обвинуваченій ОСОБА_3 як адміністратору.
В подальшому, до 17 серпня 2020 року обвинувачена ОСОБА_3 розміщувала оголошення в мережі «Інтернет» з пропозицією надання ОСОБА_5 послуг сексуального характеру за грошову винагороду, вказавши контактний номер телефону НОМЕР_1 , який знаходився з нею та на який вона відповідала, якщо телефонував клієнт, маючи умисел на звідництво для розпусти, з метою наживи, шляхом посередництва у вигляді знайомства та організації зустрічей клієнтів для сприяння добровільним стосункам між ними.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_3 орендувала квартиру, розміщувала оголошення в мережі «Інтернет», відповідала на телефонні дзвінки клієнтів, оплачувала оренду житла, утримувала квартиру в належному стані, пристосувала квартиру та утримувала її для розпусних дій, а саме надання послуг сексуального характеру, за що отримувала грошову винагороду у вигляді 20% із загальної вартості надання послуг сексуального характеру.
17 серпня 2020 року обвинувачена ОСОБА_3 знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , о 16 годині 00 хвилин прийняла замовлення в телефонному режимі на послуги сексуального характеру за грошову винагороду від ОСОБА_6 , під час якого пообіцяла організувати йому зустріч для надання сексуальних послуг з ОСОБА_5 , яка займаються розпустою, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на звідництво для розпусти з метою наживи, посягаючи на основні засади суспільної моральності у сфері статевих стосунків, запропонувала ОСОБА_6 проїхати за адресою: АДРЕСА_3 де йому ОСОБА_5 наддасть послуги сексуального характеру.
У той же день, 17 серпня 2020 року обвинувачена ОСОБА_3 знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , посягаючи на основні засади суспільної моральності у сфері статевих стосунків, о 17 годині 18 хвилин в телефонному режимі провела ОСОБА_6 до приміщення кв. АДРЕСА_4 . В подальшому ОСОБА_3 , познайомила ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , де останній за грошові кошти в сумі 600 грн. отримав послуги сексуального характеру від ОСОБА_5 , з яких обвинувачена ОСОБА_3 отримала 20% , як адміністратор.
Таким чином дії обвинуваченої ОСОБА_3 виразилися у створенні та утриманні місця розпусти, а також звідництві для розпусти з метою наживи, тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 302 КК України.
Будучи допитаною в якості обвинуваченої, ОСОБА_3 свою провину визнала у повному обсязі, щиро покаялась та пояснила суду, що на початку липня 2020 року вирішила створити місце розпусти з метою наживи, у зв`язку з чим орендувала приміщення за адресою: АДРЕСА_3 . Далі, вона познайомилась з ОСОБА_5 , як з особою яка буде надавати послуги сексуального характеру, при цьому обговоривши з нею умови та вартість послуг, на що ОСОБА_5 погодилась. Після чого вона розмістила у мережі Інтернет оголошення з приводу надання послуг сексуального характеру, та за допомогою мобільного телефону зв`язувалась із потенційними клієнтами яких направляла до квартири АДРЕСА_4 , де ОСОБА_5 надавала послуги сексуального характеру за грошову винагороду.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності її позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої ОСОБА_3 , та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої.

При визначенні заходу примусу - покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , яке буде необхідне та достатнє для виправлення та запобіганню скоєння нових злочинів, суд з урахуванням принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації, та сприянню досягнення справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також особу обвинуваченої, яка за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває. До обставини, що пом`якшує покарання суд відносить щире каяття, обставин що обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_3 без ізоляції її від суспільства, із застосуванням ст.75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину, покладаючи на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Речові докази - презервативи 60 штук, лубриканти 22 штуки, що знаходяться у камері зберігання речових доказів Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити.
Речові докази - мобільний телефон марки "Neffos", мобільний телефон марки "Meizu M6T", мобільний телефон марки "Redmi 8", мобільний телефон марки "VIVO", мобільний телефон марки "Samsung", мобільний телефон марки "Samsung", мобільний телефон марки "Nokia", мобільний телефон марки "S-TELL", грошові кошти у сумі 600 гривень, грошові кошти у сумі 6800 гривень - залишити власникам.
Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1