Справа № 212/523/22
У Х В А Л А
09 березня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001150 від 21 грудня 2019 року,

відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України,

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28 ч.2 ст.317 КК України,

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

встановив:

19 січня 2022 року у провадження судді надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28 ч.2 ст.317 КК України, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001150 від 21 грудня 2019 року.

09 березня 2022 року в підготовчому судовому засіданні стороною захисту подано клопотання про повернення майна.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 клопотання про повернення майна обґрунтував наступним, що 18 березня 2021 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , розглянуто у судовому засіданні клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_9 , подане в межах кримінального провадження № 0001150 від 21.12.201 про накладення арешту на майно.

Згідно описової частини ухвали суду (пр. № 1 -кс/759/1855/21; ун. № 759/5324/2) від 18.03.2021 року, встановлено, що слідчий в своєму клопотанні просить накласти арешт на рухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме, в тому числі, на: транспортний засіб марки «AUDI А6», р/н НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , шляхом накладення заборони і відчуження, користування та розпорядження.

Розгляд вказаного клопотання проведено без участі власника майна - ОСОБА_5 , оскільки 18.02.2021 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто і 16.04.2021, включно.

Дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали кримінальної провадження слідчий суддя постановив клопотання слідчого ОСОБА_9 про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , року народження, шляхом заборони його відчуження, а саме, в тому числі, на:

-транспортний засіб марки «AUDI А6», р/н НОМЕР_3 , чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 .

В іншій частині клопотання слідчого, щодо заборони на користування та розпорядження - відмовлено.

17 серпня 2021 року старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ капітаном поліції ОСОБА_9 винесено постанову про передачу речових доказів на зберігання. Відповідно до резолютивної частини постанови речовий доказ у кримінальному провадженні № 0001150 від 21.12.2019, а саме транспортний засіб марки «AUDI А6», р/н НОМЕР_3 , чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 передано на зберігання до Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Поштовий, 71.

Відповідно до довідки датованої 17.09.2021 вказаний автомобіль перебуває на зберіганні в Криворізькому РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, про що внесено записи до журналу обліку №145 автотранспортних засобів, прийнятих на зберігання Криворізьким РУП номера запису №273 та №274. Де знаходиться і по теперішній час.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити, послався на обставини, що зазначенні у клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні проти клопотання заперечував, просив суд відмовити в задоволенні клопотання.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Частиною 2 статті 131 та статтю 132 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є: арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року, накладено арешт шляхом заборони відчуження на майно, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі: транспортний засіб марки «AUDI А6», р/н НОМЕР_3 , чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 .

В судовому засіданні судом встановлено, що транспортний засіб марки «AUDI А6», р/н НОМЕР_3 , чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , перебуває на зберіганні в Криворізькому районному Управлінні поліцій ГУНП в Дніпропетровській області, номер журналу обліку №145, номер запису №273.

Судом встановлено, що постановою слідчого від 17 серпня 2021 року про передачу речових доказів на зберіганні, речові докази у кримінальному провадженні №0001150 від 21 грудня 2019 року, а саме транспортний засіб: марки «AUDI А6», р/н НОМЕР_3 , чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , передано на зберігання до Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

Так, відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення . Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України).

Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено . У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ст. 98 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Так, як ст. 16. Недоторканність права власності КПК України імперативно передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Щодо постанови слідчого від 17.07.2021 року про визнання речових доказі та їх передачу на зберігання на яку посилається прокурор, то слід указати, що самого факту її наявності не достатньо, в цій ситуації, так як ч. 1 ст. 100 КПК указує, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу, а такі випадки не установлені, в цій справі.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

А, в ході судового розгляду даного клопотання не було встановлено жодного доказу, який б підвереджував законність дій суб`єкта влади та випливав зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II), а саме така вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

За таких обставини, викладені у клопотанні доводи в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга з даного питання підлягає задоволенню, оскільки, у даному випадку, втручання державного органу у право на мирне володіння майном порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить "особистий і надмірний тягар для особи" враховуючи його перебування у невизначеному стані, адже лише у даний спосіб, на цей час, є можливим усунути усі наслідки дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію, а саме шляхом застосування єдино можливого шляху виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до проведення такої дії, враховуючи, що ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16, зазначив, що він «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував», якби не було порушено його права, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31 жовтня 1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого порушення повинне, по можливості, усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» [ВП] (<…>), заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII), шляхом повернення майна, яке було вилучено безпосередньо володільцю.

Суд зазначає, що майно потрібно повернути безпосередньому власникові транспортному засобу, у зв`язку з тим, що ухвалою слідчого судді від 18 березня 2021 року клопотання слідчого було задоволено частковою та накладення арешт на майно шляхом заборони відчуження та судом було відмовлено в задоволенні клопотання в частині користування транспортними засобами, таким чином судом не обмежувалось право обвинуваченого ОСОБА_5 на користування своєю власності в частині вищезазначеного транспортного засобу.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогам ст. ст.16, 131 -132, 315 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 повернення майна задовольнити.

Повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 транспортний засіб марки «AUDI А6», р/н НОМЕР_3 , чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , що перебуває на зберіганні у Криворізькому РУП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Поштовий, 71.

Зобов`язати відповідальну особу з числа співробітників Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області негайно повернути власнику майна - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 транспортний засіб марки «AUDI А6», р/н НОМЕР_3 , чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , що перебуває на зберіганні у Криворізькому РУП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Поштовий, 71.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1