Справа №590/622/20
Провадження № 1-кп/590/71/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2021 року смт. Ямпіль

Ямпільський районний суд Сумської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 23.03.2020 року та за №0000137 від 19.05.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Українське Талалаївського району Чернігівської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, одруженої, має на утриманні неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
16.03.2020 близько 15:00 год. ОСОБА_4 , знаходячись в дворі свого домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , побачила двох сусідських курей коричневого окрасу, які зайшли на територію вказаного господарства. В цей момент у ОСОБА_4 виник умисел здійснити крадіжку даних курей. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, впевнившись в тому, що її дії будуть непомітними для потерпілої та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу таємно викрала двох свійських курей «породи звичайної» загальною вагою 6 кг., які належать потерпілій ОСОБА_6 , вартість яких згідно висновку експерта №19/119/11/1-952е від 16.04.2020 становить 348 грн. з розрахунку 58 грн. за 1 кг. живої ваги свійської курки «породи звичайна». Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального проступку зникла та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинила потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 348 грн.

Крім того, 16.05.2020 року близько 19:00 годин, у ОСОБА_4 , яка перебувала за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на таємне заволодіння чужим майном. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, діючи повторно, впевнившись в тому, що її дії будуть непомітними для потерпілого та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу таємно з лівої кишені куртки сплячого ОСОБА_7 здійснила крадіжку грошових коштів у сумі 365 грн.. Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та розпорядилась викраденими грошима на власний розсуд, тим самим спричинила потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 365 грн..

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю та надала суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що 16.03.2020 близько 15:00 год. вона, знаходячись в дворі свого домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , побачила двох сусідських курей коричневого окрасу, які зайшли на територію вказаного господарства. В результаті чого в неї виник умисел на їх викрадення. Переконавшись, що її дії будуть непомітними для оточуючих, вона викрала двох свійських курей «породи звичайної», які належать потерпілій ОСОБА_6 , а після вчинення злочину розпорядилась викраденим майном на власний розсуд. Крім цього, 16.05.2020 року близько 19:00 годин, вона перебувала за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Впевнившись, що ОСОБА_7 заснув, вона з лівої кишені куртки сплячого ОСОБА_7 здійснила крадіжку грошових коштів у сумі 365 грн. Зазначила, що на даний час шкода потерпілим відшкодована. У вчиненому щиро розкаялась.

Заслухавши пояснення обвинуваченої, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченої суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), та за ч.2 ст.185 КК України, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинила кримінальний проступок та нетяжкий злочин, у вчиненому розкаялась, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, відповідно до ст.89 КК України не судима, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , негативно характеризується за місцем мешкання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зважаючи на вказане, врахувавши особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, принцип співмірності та адекватності покарання характеру скоєних дій, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до переконання щодо необхідності призначення покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту та ч..2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк. При визначенні остаточного покарання обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити його з врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України /за сукупністю злочинів/ у виді позбавлення волі.
Проте, з огляду на установлені пом`якшуючі обставини визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, позицію потерпілих, які претензій не мають, шкода, яка є не значною, відшкодована, наявність у неї неповнолітньої дитини - сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без відбування покарання та ізоляції від суспільства, а тому слід звільнити останнью на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 рік.
При цьому на період дії іспитового строку необхідно покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені статті 76 КК України.
На думку суду, таке покарання є справедливим, буде максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні засудженого, його вихованні, соціальній реабілітації та попередженні вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні на підставі ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 ..
Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п.1, п.2, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання:
-за ч.1 ст.185 КК України у виді арешту на строк 1 (один) місяць;

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

п.1.п.2 ч.1 ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

п.2 ч.2 ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази по справі:

- грошові кошти в національній валюті на загальну суму 70 грн. 1 купюру номіналом в 50 гривень (TY 8620068), 1 купюру номіналом в 20 гривень (TA 9020770), передані потерпілому по даному кримінальному провадженню ОСОБА_7 вважати повернутими потерпілій стороні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №19/119/11/1-952е від 16.04.2020 на суму 490,35 грн(чотириста дев`яносто грн. 35 коп.) (у кримінальному провадженні №0000090 від 23.03.2020).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1