Справа № 463/6430/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/678/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року у м. Львові
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

встановила:

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 остаточно за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком та вироком Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2021 року призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 27 липня 2020 року, як вказано у вироку Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2021 року.
Вирішено питання про речові докази.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненому злочині та вірності кваліфікації його дій, просить скасувати оскаржуваний вирок та прийняти ухвалу, якою змінити призначене обвинуваченому покарання у бік пом`якшення.
Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не врахував всі обставини, які пом`якшують покарання, а також позитивні характеристики. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і за своїм розміром є явно несправедливим з точки зору суворості та підлягає зміні в бік пом`якшення. Зазначає про неврахування судом першої інстанції того факту, що потерпілому ОСОБА_9 були повернуті викрадені речі, відшкодовані завдані збитки, і останній не має жодних претензій до обвинуваченого. Апелянт наголошує, що ОСОБА_7 характеризується позитивно по місцю проживання, на досудовому слідстві та під час судового розгляду справи вину свою визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю даного злочину. Наведені обставин, на думку апелянта, свідчать про можливість застосування апеляційним судом до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, змінивши призначене покарання у бік пом`якшення.
За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 8 жовтня 2018 року приблизно о 18:00 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи в салоні маршрутного таксі № 15, яке рухалось по вул. Зеленій в м. Львові в напрямку до верху вулиці, поблизу зупинки громадського транспорту «Школа» на вул. Зеленій, 26 в м. Львові, таємно викрав з правої зовнішньої кишені пальто, в яке був одягнений потерпілий ОСОБА_9 , майно, а саме: шкіряний гаманець темно-коричневого кольору з логотипом «Camel» вартістю 500 гривень, в якому були грошові кошти в сумі 200 гривень однією купюрою номіналом 200 гривень, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , студентський квитом ЛНУ ім. І.Франка серії НОМЕР_2 , перепустка в гуртожиток, видані на ім`я ОСОБА_9 , та пластикові картки на знижки в мережах торгівельних закладів «Ultracard» й «Aroma-kava», квитанція № 177 про оплату за гуртожиток, що не становлять для потерпілого жодної матеріальної цінності.
Після цього, обвинувачений, утримуючи при собі викрадене майно, залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Однак, через декілька хвилин був затриманий на вул. Дороша, 8 в м. Львові працівниками поліції, а викрадені речі в нього були вилучені.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 700 гривень.
При апеляційному розгляді обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу захисника, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги сторони захисту з огляду на безпідставність таких, та просив залишити подану апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Щодо апеляційних доводів захисника про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує наступне.
В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, не перебуваєна обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Колегія суддів не приймає до уваги покликання захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, оскільки матеріали справи таких відомостей не містять.
Також, колегія суддів вважає, що у даному випадку на призначення обвинуваченому покарання не впливає, той факт що потерпілому ОСОБА_9 були повернуті викрадені речі, відшкодовані завдані збитки, як покликається захисник в апеляційній скарзі.
Так, згідно встановлених судом фактичних обставин справи, після вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, останній утримуючи при собі викрадене майно, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, проте через декілька хвилин був затриманий працівниками поліції, а викрадені речі в нього були вилучені.
Відтак, повернення потерпілому викрадених у нього речей відбулось фактично за обставин, коли обвинувачений був вимушений повернути викрадені ним речі потерпілого, тобто ОСОБА_7 особисто не було вчинено добровільних дій, направлених на усунення заподіяної ним шкоди.
Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2021р. за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 травня 2021р. вирок Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2021р. відносно ОСОБА_7 залишено без змін.
У даній справі інкримінований ОСОБА_7 злочин, вчинено останнім 08 жовтня 2018р., тобто до ухвалення вироку Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2021р.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком та вироком Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2021 року призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у повній мірі відповідає вимогам закону, і таке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відтак, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення обраного ОСОБА_7 покарання та визнає подану захисником апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки така не містить правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку у частині призначеного обвинуваченому покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2021 року відносно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: