Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/552/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000053 від 28 січня 2018 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2021 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніно 2 Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 16231,90 грн. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, згідно з яким кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог зазначає про неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що суд безпідставно на його думку не прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він фізично не міг спричинити потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, захисник вважає, що суд безпідставно в основу вироку поклав показання свідків - працівників Ганнівської сільської ради Петрівського району, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не були очевидцями цих подій, а лише бачили ОСОБА_9 19 січня 2018 року, яким остатній повідомив про те, що посварився з ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_9 у присутності вказаних свідків не скаржився на будь-який фізичний біль та не просив про медичну допомогу.

Стверджує, що ОСОБА_9 потрапивши до приміщення сільської ради, при таких тяжких тілесних ушкодженнях, зазначених у висновку судово-медичної експертизи №46 від 03.06.2018 року у виді травми грудної клітини та черевної порожнини, забою та розриву селезінки, а також переломів ребер, не міг не скаржитись протягом часу перебування в сільській раді на фізичний біль, що дає підстави вважати, що вказані тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 були завдані іншою особою або особами, з якими у ОСОБА_9 був конфлікт із-за наркотичних засобів.

На думку сторони захисту, матеріали даного кримінального провадження не містять об`єктивних даних та достовірних доказів, які б з об`єктивністю свідчили про те, що саме ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких настала смерть, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження.

Згідно з вироком, суд встановив, що 19.01.2018 року приблизно 10.00 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 перебував разом із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у домоволодінні АДРЕСА_1 .
Під час розпиття спиртних напоїв, в ході сварки ОСОБА_9 наніс ОСОБА_8 один удар в область обличчя, після чого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та у відповідь він наніс ОСОБА_9 один удар правою рукою в область обличчя, від якого останній впав на підлогу кімнати.
В подальшому, ОСОБА_8 піднявся зі свого місця та реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, підійшов до голови ОСОБА_9 , який перебував у положенні напівлежачи, зокрема, колінами на підлозі, спираючись лівою рукою на підлогу, а правою схопивши ОСОБА_8 за ліву руку, намагаючись звалити його з ніг. В такому положенні, а саме: стоячи біля голови ОСОБА_9 , ОСОБА_8 почав наносити удари своєю лівою ногою та завдав ОСОБА_9 близько 2-3 ударів у ділянку черевної порожнини зліва та вийшов із будинку, залишивши ОСОБА_9 в лежачому положенні на підлозі кімнати.
20.01.2018 року в після обідній час, точний час слідством не встановлено, знаходячись в положенні лежачи на підлозі у кімнаті власного домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , в результаті отриманих від ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, помер.
Згідно висновку експерта № 46 від 06.03.2018 року, смерть ОСОБА_9 настала в результаті шоку, що розвинувся як результат закритої тупої травми грудної клітини та черевної порожнини, яка супроводжувалася множинними переломами ребер, розривом капсули та забоєм селезінки, крововтратою близько 1700 мл. З урахуванням вираженості трупних явищ, з моменту смерті до дослідження трупу пройшло приблизно 5-8 діб.
При таких обставинах, ОСОБА_8 визнано винуватим в умисному заподіянні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть.
Заслухавши доповідь судді, в дебатах захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України, який в процесі сварки, умисно, з неприязні, наніс потерпілому ОСОБА_9 удари ногою в область черевної порожнини зліва, в результаті яких останньому були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до його смерті є правильною, а його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 27.01.2018 року, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_1 було знайдено труп ОСОБА_9 з чисельними тілесними ушкодженнями. (т.1 а.п.8-20);

- висновком судово-медичної експертизи від 06.03.2018 № 46, згідно з яким на тілі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини та черевної порожнини, забою та розриву капсули селезінки, крововиливу у діафрагму, крововтрата понад 1700 мл., переломи ребер справа: по задньо-пахвовій лінії 9 ребро, зліва: по передньо-пахвовій лінії 6,7,8,9,10 ребра, по лопатковій лінії 10,11 ребра, синця на рівні 6-10 ребер зліва по середній паховій лінії. Мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень які небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Саден 1) в лівій лобній ділянці, 2) в ділянці лівого ліктя, 3) в проекції лівого кульшового суглобу, 4) в проекції лівого колінного суглобу, 5) у верхній третині лівої гомілки по зовнішній поверхні, 6) в проекції правого колінного суглобу. Синців: 1) на нижній повіці лівого ока, 2,3) по задній поверхні лівого передпліччя у середній третині в кількості 2х, 4) по задній поверхні правого передпліччя у нижній третині, 5) на лівому плечі у верхній третині, крововилив у м`які покриви голови у потиличній ділянці справа, субдуральна гематома об`ємом 10 мл. Кваліфікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості з скороминучим розладом здоров`я на термін до 6 діб та не знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Вище зазначені тілесні ушкодження утворились внаслідок дії предмету(ів) з ознаками тупого твердого. Згідно з висновком судово-медичної гістологічної експертизи та дослідження тіла у секційній, тілесні ушкодження утворились приблизно біля 3-х діб до моменту смерті. Смерть ОСОБА_9 настала в результаті шоку, що розвинувся як результат закритої тупої травми грудної клітини та черевної порожнини, яка супроводжувалася множинними переломами ребер, розривом капсули та забоєм селезінки, крововтратою близько 1700 мл. З урахуванням вираженості трупних явищ, з моменту смерті до дослідження трупу пройшло приблизно 5-8 діб. (т.1 а.п.24-27);

- протоколом огляду трупа від 29.01.2018 року, під час якого було виявлено та вилучено речі потерпілого ОСОБА_9 (т.1 а.п.41-48);
- протоколом огляду речей та документів від 29.01.2018 року, в ході якого було оглянуто речі потерпілого ОСОБА_9 (т.1 а.п.53-61);
- протоколом огляду місця події від 30.01.2018 року, за участі ОСОБА_8 , в ході якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено речі обвинуваченого.(т.1 а.п.64-74);
- протоколом огляду місця події від 30.01.2018 року, в ході якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_1 та виявлено і вилучено речі зі слідами крові та сліди пальців рук людини. (т.1 а.п.75-89);
- протоколом слідчого експерименту від 06.03.2018 року з підозрюваним ОСОБА_8 , під час проведення якого ОСОБА_8 на місці вчинення злочину - домоволодіння АДРЕСА_1 , розказав і показав, як і при яких обставинах він в ході сварки, яка виникла на побутовому грунті, наносив удари потерпілому ОСОБА_9 рукою в обличчя та ногою в область тулуба, скільки ударів точно не пам`ятає, після чого ОСОБА_8 залишив ОСОБА_9 на підлозі в будинку і втік, а коли повернувся на слідуючий день, то ОСОБА_9 вже був мертвий (т.1 а.п.221-223);
Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які стали наслідком його смерті, послався на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , а також показання експерта ОСОБА_24 , які узгоджуються з вищевказаними письмовими доказами, і по суті спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не спричиняв потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд першої правильно вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .
Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння обвинуваченого ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення.

На спростування доводів адвоката ОСОБА_7 про відсутність у ОСОБА_8 умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до його смерті, колегія суддів відмічає, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень і причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. (ст. 24 КК)

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини зумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення по даній категорії справ, якщо особа бажала заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження, в тому числі й ті, що фактично настали, але при цьому не бажала смерті, хоча мала б її передбачити, такі дії охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, колегія суддів дійшла однозначного висновку про те, що дії ОСОБА_8 мали умисний, активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а саме наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень, які були спричинені потерпілому ОСОБА_9 в результаті умисних ударів в область голови та тулуба, що призвело до його смерті.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 фізично не міг нанести потерпілому ОСОБА_9 таку кількість тяжких за своїм перебігом тілесних ушкоджень, спростовуються показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який під час проведення з ним слідчого експерименту, у деталях розповів слідчому і в судовому засіданні підтвердив, як під час сварки з приводу алкоголю, ОСОБА_9 спочатку ударив його в обличчя, він у відповідь також наніс ОСОБА_9 удар рукою в обличчя, в результаті якого ОСОБА_9 впав на підлогу і намагався схвати його за ногу, потім він схопивши ОСОБА_9 за руку та припіднявши його тіло, наніс декілька ударів ногою у праву частину тулуба, скільки точно ударів не пам`ятає.

Також ОСОБА_8 розказав, що після побиття ОСОБА_9 босий побіг до сільської ради скаржитись на нього та через деякий час повернувся разом з працівниками поліції, які відвезли його до сестри в м. Жовті Води, він у сестри взяв 150,00 грн., придбав у барі горілку і пішки пішов до с. Ганнівка.

20 січня 2018 року, тобто на слідуючий день він повернувся до дому, ОСОБА_9 лежав на підлозі в будинку мертвий, після чого він переховувався у с. Мар`янівка.

Таким чином, колегія суддів з об`єктивністю констатує, що ОСОБА_8 , який з його слів пішки дійшов з м. Жовті Води до с. Ганнівка, Петрівського району на момент вчинення злочину та після цього був у нормальному фізичному стані, працював по найму, за даними Ганнівської сільської ради проживав разом з ОСОБА_9 у його будинку без реєстрації, зловживав алкоголем, застосовував до ОСОБА_9 фізичне насильство, бив його та виганяв з будинку, у зв`язку з чим ОСОБА_9 неодноразово звертався до сільської ради за допомогою.

У даному випадку, очевидно, що конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник з неприязні під впливом алкоголю, місце події, спосіб нанесення, кількість, характер і локалізація чисельних тілесних ушкоджень (закритої тупої травми грудної клітини та черевної порожнини, забою та розриву капсули селезінки, крововиливу у діафрагму, крововтрата понад 1700 мл.) а також причина смерті потерпілого ОСОБА_9 , у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення ударів ногами в область тулубу, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода.

Тобто, ОСОБА_8 діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел, прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у цьому випадку за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких він помер.

Думка захисника про те, що досудове слідство не провело перевірки стосовно причетності інших осіб до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 є хибною, оскільки досудове розслідування проводилося в повному обсязі, на підставі заяви про злочин, з допитами усіх можливих свідків, у тому числі працівників Ганнівської сільської ради Петрівського району, які прямо вказали на причетність до злочину саме ОСОБА_8 .
При цьому, колегія суддів відмічає, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обгрунтовано покладені судом в основу вироку та по суті спростовують версію про заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень іншими особами.
Доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає неприйнятними і такими, що спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями свідків та самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який по суті факт нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (ударів руками в обличчя та ногами в область тулуба) не оспорює.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, а також відсутність у діях його підзахисного ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, констатуються захисником формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 , покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, осудний.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують ОСОБА_8 покарання судом не встановлені.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його особи, який вчинив, умисне, тяжке, кваліфіковане, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2021 року в кримінальному проваджені № 0000053 від 28.01.2018 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України - залишити без зміни.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4