Номер провадження: 11-кп/813/770/22
Номер справи місцевого суду: 522/2581/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000917 від 12.08.2020 року, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, керівника Громадської організації «Всеукраїнське Об`єднання «Мій Вибір», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року в судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000917 від 12.08.2020 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, на 60 днів, тобто до 18.02.2022 року включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що стороною обвинувачення при судовому розгляді клопотання було доведено, що ризики встановлені раніше судом при обранні йому запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а саме перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжити злочинну діяльність,а також доведена неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належну процесуальну поведінку з урахуванням встановлених ризиків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки:

- прокурором не доведено, що заявлені ризики не зменшились, а також не доведено необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою;

- обвинувачений з дитинства хворіє бронхіальною астмою та його стан здоров`я під час утримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» погіршується, він потребує належного стаціонарного лікування, яке не може бути надана в умовах тримання під вартою;

- обвинувальний акт надійшов до Приморського районного суду м. Одеси ще 12.02.2021 року, однак з того часу судові засідання проводилися лише з метою обрання та продовження запобіжного заходу;

- у оскаржувані ухвалі не зазначено жодних мотивів щодо заявленого захисником клопотання про зміну запобіжного заходу;

- обвинувачений не має наміру жодним чином перешкоджати кримінальному провадженню;

- під час попередньо застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений з`являвся до слідчого та суду. У обвинуваченого були поважні причини з яких він не з`явився до слідчого, так як він звертався до медичного закладу для встановлення наявності у нього коронавірусу;

- у кримінальному провадженні усі докази зібрані та всі необхідні експертизи проведені.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції виконав вимоги статей 199, 331 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою.
З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , останній обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на умисне вбивство з корисливих мотивів на замовлення, який у відповідності до класифікації злочинів за ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Санкція статті інкримінованого злочину передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, з врахуванням норм ст. 68 КК України.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що останній, перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, чи іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та продовжити вчинення злочину. Крім того, при прийнятті рішення суд врахував особу обвинуваченого, доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого та ступінь міцності його соціальних зв`язків.
Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_9 , а також існування ризиків переховування останнього від суду, можливості здійснення впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, продовження вчинення злочину, в якому обвинувачується, чи іншим чином перешкоджання встановленню істини по справі, виправдовують продовження найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість покарання за інкримінованим особливо тяжким злочином, яке може бути призначено останньому у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , який на теперішній час обвинувачується у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК - впливу на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.
Колегія суддів визнає також неспроможними доводи сторони захисту щодо недоведеності ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази потерпілого та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Також враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 злочину, якому інкримінується закінчений замах на умисне вбивство з корисливих мотивів на замовлення, а також приймаючи до уваги не працевлаштування обвинуваченого, відсутність у останнього законних джерел доходу, апеляційний суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема продовжити вчинення даного злочину, в якому обвинувачується.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні продовжує існувати реальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.
Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Доводи захисника ОСОБА_8 щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки існують реальні сумніви відносно того, що застосування такого запобіжного заходу забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_9 своїх процесуальних обов`язків.
При цьому, апеляційній суд враховує, що під час досудового розслідування після зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт останній не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.
Посилання захисника ОСОБА_8 про неврахування судом стану здоров`я обвинуваченого, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.
З ухвали суду першої інстанції вбачається, що судом було прийнято до уваги посилання сторони захисту на погіршення стану здоров`я обвинуваченого, однак визнано не достатніми медичні документи для підтвердження факту неможливості перебування обвинуваченого під вартою.
В свою чергу, апеляційний суд констатує, що в ході апеляційного перегляду оскарженого судового рішення, сторона захисту, посилаючись на погіршення стану здоров`я обвинуваченого, також не надала колегій суддів відповідних належних документів, які б підтверджували наявність у обвинуваченого важких чи хронічних захворювань, які виключають можливість його утримання під вартою.
Зазначені захисником хвороби не входять до переліку хвороб, затверджених у наказі Міністерства юстиції України«Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» (із змінами від 23.09.2021 №3373/5/2031), які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що, згідно пункту 2 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.
Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.
Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Таким чином, лікування обвинуваченого у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я обвинуваченого є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги обвинуваченому, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , виходячи з вимог статей 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого продовження скоєння ним злочину, в якому обвинувачується, переховування обвинуваченого від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, чи іншим чином перешкоджанні встановленню істини по справі, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали.
Враховуючи встановлені вище обставини, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000917, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.08.2020 року, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде проголошено 04.02.2022 року о 09:00 годині в залі судових засідань Одеського апеляційного суду №10.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4