Справа № 297/2179/20
Провадження №1-кп/303/222/21
Ухвала
30 грудня 2021 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретар ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачеві клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чортків, Тернопільської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого
- обвинуваченого за частиною 2 статті 15 пункт 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 263КК України,-
з участю сторін та учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
У провадженні суду знаходиться обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15 пункту 6 частини 2 статті 115, частини 4 статті 187, частини 1 статті 263 КК України.
Прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15 пункту 6 частини 2 статті 115, частини 4 статті 187, частини 1 статті 263 КК України у виді тримання під вартою.
Клопотання сторони обвинувачення мотивоване тим, що ОСОБА_5 висунуто обвинувачено за частиною 4 статті 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах; за частиною 2 статті 15 - пункту 6 частини 2 статті 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів; за частиною 1 статті 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, два з яких є особливо тяжкими злочинами, за один з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті 115 КК України.
Прокурор, покликається на те, що вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,2, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, перебуваючи на волі ОСОБА_5 може переховується від суду, розуміючи невідворотність покарання за вчинені ним особливо тяжкі злочини, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 після вчинення злочину

покинув місце події, за місцем реєстрації та фактичного проживання був відсутній, переховувався від органу досудового розслідування, постановою слідчого від 02 квітня 2020 року його було оголошено в розшук.
Зазначив, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів корисливо-насильницького спрямування та звільненим з місць позбавлення волі після відбуття покарання, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив умисні особливо тяжкі кримінальні правопорушення проти власності та проти життя та здоров`я особи, а також тяжке кримінальне правопорушення проти громадської безпеки.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності, засуджувався та відбував реальне покарання за викрадення автомобіля за попередньою змовою групою осіб, його пошкодження та викрадення паспорта та інших особистих документів; зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчинені за обтяжуючих обставин; двічі - за розбійні напади за обтяжуючих обставин.
Вказані обставини свідчать про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень, підвищену суспільну небезпечність його особи та вчинених ним протиправних діянь.
Також, зазначив що під час досудового розслідування 07 травня 2020 року стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави. У подальшому, строк дії застосованого щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою неодноразово продовжувався судом.
Таким чином, прокурор у судовому засіданні просив задоволити клопотання продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Представник потерпілого у судовому засіданні погодилися з позицією прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу.
Обвинувачений та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого. Свої доводи захисник мотивував тим, що обвинувачений перебуває під вартою майже півтора року, при цьому прокурор, звернувшись з клопотанням щодо запобіжного заходу належним чином не обґрунтовує свою позицію, крім того подає ідентичні клопотання без будь-якої мотивації.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши наданий суду обвинувальний акт, суд приходить до наступного.
Частиною 3 статті 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно вимог статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, продовження кримінального правопорушення в якому обвинувачується.
Вимогами статті 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні або продовженні дії запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність

родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість можливого вироку є елементом, який має бути прийнятим до уваги при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися з виключної абстрактної точки зору та лише з точки зору тяжкості злочину (рішення у справі «Мамедов проти Росії»).
Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).
Слід зазначити, що при застосуванні запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування слідчий суддя встановив, у тому числі наявність ризиків передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, на які покликається прокурор в обґрунтуванні клопотання про обрання запобіжного заходу, а саме ризиків можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується.
Наразі не допитані свідки та потерпіли, також не дослідженні надані суду докази, що дає підстави вважати що ризики визначенні статтею 177 КПК України не перестали існувати, тому клопотання є обґрунтованим.
Наданими суду доказами підтверджується що кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_5 є тяжкими злочинами, один з яких є особливо тяжким злочином, за один з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті 115 КК України, що дає підстави вважати що обвинувачений може переховуватися від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Слід зазначити, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, суд враховує суворість можливого призначеного покарання, тільки при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно. Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може оцінюватися виключно з точки зору тяжкості злочину. Тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства.
Одночасно суд зазначає, що своїм рішенням Конституційний Суд України № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі № 3-208/2018(2402/18) визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції.
Таким чином, суд приходить до переконання що на даний час ризики, які служили підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та виправдовують подальше застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 27 лютого 2022 року.

Керуючись вимогами статтями 331, 371,372 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задоволити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чортків Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, по 27 лютого 2022 року включно.
Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3