Шаргородський районний суд
ВИРОК

Іменем України

17 грудня 2021 року

м. Шаргород

справа № 152/1116/21

провадження 1-кп/152/105/21

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000121 від 30.08.2021 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не одруженої, не працюючої, не є особою з інвалідністю, раніше судимої, останній раз 10.12.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки; ухвалою Шарг ородського районного суду Вінницької області від 27.08.2020 вирок приведено у відповідність, засуджено до 5 років обмеження волі, з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту

обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачена ОСОБА_3 , будучи раніше судимою вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2018 за ч.1 ст. 185 КК України, 30 серпня 2021 року приблизно о 10 годині перебуваючи в кабінеті №359 функціональної діагностики, що розташований на третьому поверсі КНП «Шаргородська міська лікарня» за адресою: м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, вул. Чорновола 9, помітила на столі відкриту жіночу сумку. В цей час у неї виник умисел спрямований на заволодіння чужим майном. Маючи на меті вчинення крадіжки, реалізуючи свій злочинний умисел, підбурювана жагою до легкої наживи, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, викрала з сумки, що належить медсестрі кабінету функціональної діагностики ОСОБА_6 , гаманець шкіряний синього кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 850 гривень та дві банківські картки «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , після чого залишила приміщення КНП «Шаргородська міська лікарня» та здійснила ряд платіжних розрахунків викраденою нею карткою «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , а саме: о 11:07 год., на суму 76,95 грн., о 11:08 год. на суму 133,70 грн., о 11:09 год., на суму 43,55 грн., о 11:29 год., на суму 300,90 грн у відділенні аптеки № 45, що розташована в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області; о 11:13 год., на суму 440 грн., о 11:18 год. на суму 630 грн, о 11:19 год. на суму 160 грн., о 11:21 год. на суму 80 грн. в магазині одягу «Кіндер», що розташований по вул. Героїв Майдану, 247 Б в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області. В подальшому грошові кошти, викрадені з гаманця ОСОБА_6 в сумі 850,00 грн. ОСОБА_3 витратила на власний розсуд.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винуватою себе у пред`явленому обвинуваченні визнала у повному обсязі, не заперечувала факту вчинення кримінальних правопорушень при вище наведених обставинах, розкаялася у скоєному, запевняла суд, що усвідомила свою протиправну поведінку і готова понести покарання за вчинені кримінальні правопорушення, просила її суворо не карати та не позбавляти волі.

Суду показала, що 30 серпня 2021 року приблизно о 10 годині перебуваючи в кабінеті №359 функціональної діагностики, що розташований на третьому поверсі КНП «Шаргородська міська лікарня» за адресою: м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, вул. Чорновола 9, вона помітила на столі відкриту жіночу сумку і переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала з вказаної сумки гаманець шкіряний синього кольору, пішла з ним у вбиральню, де гаманець викинула, а гроші, які знаходились в ньому та дві банківські картки «ПРИВАТБАНК», поклала в дитячу коляску, після чого залишила приміщення КНП «Шаргородська міська лікарня» та здійснила ряд платіжних розрахунків однією з викрадених нею карток «ПРИВАТБАНКУ» у відділенні аптеки № НОМЕР_3 та в магазині одягу «Кіндер», що розташовані в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області. Грошові кошти викрадені з гаманця ОСОБА_6 витратила на власний розсуд, а саме для придбання продуктів харчування, ліків, памперсів та інших речей для потреб дітей і для себе. Вчинила кримінальні правопорушення через те, що їй не вистачало грошей, оскільки того місяця їй заплатили соціальну допомогу в розмірі 4200 грн., тоді як зазвичай вона отримувала 12700 грн.

Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_6 на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України належним чином повідомлялась про дату, час і місце судового засідання. До суду від потерпілої ОСОБА_6 поступила заяви про розгляд справи у її відсутності, претензій матеріального характеру до обвинуваченої не має, при вирішенні питання про призначення покарання покладається на вирішення суду (а.с.63).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо заяви потерпілої, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілої ОСОБА_6 з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_5 вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подали до суду письмову заяву (а.с. 69).

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності її позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_3 що при таких обставинах вона позбавляється права оскаржити ці обставини провадження у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника адвоката ОСОБА_5 і переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 в тому, що вона будучи раніше судимою вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2018 за ч.1 ст. 185 КК України, 30 серпня 2021 року приблизно о 10 годині перебуваючи в кабінеті №359 функціональної діагностики, що розташований на третьому поверсі КНП «Шаргородська міська лікарня» за адресою: м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, вул. Чорновола 9, помітила на столі відкриту жіночу сумку. В цей час у неї виник умисел спрямований на заволодіння чужим майном. Маючи на меті вчинення крадіжки, реалізуючи свій злочинний умисел, підбурювана жагою до легкої наживи, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, викрала з сумки, що належить медсестрі кабінету функціональної діагностики ОСОБА_6 , гаманець шкіряний синього кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 850 гривень та дві банківські картки «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , після чого залишила приміщення КНП «Шаргородська міська лікарня» та здійснила ряд платіжних розрахунків викраденою нею карткою «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , а саме: о 11:07 год., на суму 76,95 грн., о 11:08 год. на суму 133,70 грн., о 11:09 год., на суму 43,55 грн., о 11:29 год., на суму 300,90 грн у відділенні аптеки № 45, що розташована в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області; о 11:13 год., на суму 440 грн., о 11:18 год. на суму 630 грн, о 11:19 год. на суму 160 грн., о 11:21 год. на суму 80 грн. в магазині одягу «Кіндер», що розташований по вул. Героїв Майдану, 247 Б в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області. У подальшому грошові кошти, викрадені з гаманця ОСОБА_6 в сумі 850,00 грн. ОСОБА_3 витратила на власний розсуд.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 , які полягають у викрадені офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів та крадіжці, вчиненій повторно органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість її доведена і вона повинна нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.2 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України.
З урахуванням раніше постановленого судом вироку, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 остаточного покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків у відповідності до правил, встановлених ст.ст.70, 71, 72 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно вимог п. 20 Постанови ПВСУ за №7 від 24.10.2003 з відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» - передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Частина 4 вказаної статті зазначає, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст. 71 КК України необхідно враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення в період іспитового строку, отже їй слід призначити покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. ст. 70, 71, 72 КК України та роз`яснень, що містяться в п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), відповідно до яких за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком. Суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) або була звільнена від відбування покарання умовно достроково (статті 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком у даному випадку слід вважати покарання, від відбування якого ОСОБА_3 звільнено з випробуванням.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 статтей 69, 75 КК України суд не вбачає.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує загальні засади призначення покарання: законність, справедливість, обґрунтованість та індивідуалізацію покарання, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретних кримінальних правопорушень й обставини їх вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженою. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

На обліку лікаря нарколога лікаря - психіатра обвинувачена ОСОБА_3 не перебуває (а.с 89).

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_3 Жмеринським РС № 2 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області від 27.10.2021 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 разом із чотирьма малолітніми дітьми, не одружена, батьки дітей участі у їх вихованні не приймають, під час перебування на обліку в органі пробації скарг на її поведінку не надходило. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має позитивні плани на майбутнє виховувати дітей, працевлаштуватися та дотримуватися правослухняної поведінки. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк є неможливим, оскільки може становити небезпеку для суспільства (а.с. 42 - 44).

Обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялася у скоєному, сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, вчинила кримінальні правопорушення будучи вагітною, має п`ятьох малолітніх дітей, двох з яких виховує і утримує мати обвинуваченої ОСОБА_3 ОСОБА_7 , останню доньку ОСОБА_8 народила під час перебування справи в суді (26.10.2021), шкоду потерпілій відшкодувала. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, скоєних останньою.
Кримінальні правопорушення, які вчинила обвинувачена ОСОБА_3 , відповідно до статті 12 КК України, віднесені: за частиною 2 статті 185 КК України до нетяжких злочинів, за частиною 1 статті 357 КК України - до кримінальних проступків.

Обвинувачена ОСОБА_3 має п`ятьох малолітніх дітей 2008, 2016, 2017, 2020, 2021 років народження, двоє старших дітей доньки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 проживають з матір`ю обвинуваченої ОСОБА_3 ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 як матір трьох малолітніх дітей, будучи засудженою вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2018 за ч.1 ст.185 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі з іспитовим строком на три роки, в період іспитового строку народила двох дітей та вчинила нове корисливе кримінальне правопорушення проти власності.

У абзаці 6 пункту 9 постанови №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) Пленум ВС України «Про практику призначення судами кримінального покарання`роз`яснив, що при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі статті 75 КК, так і на підставі статті 79 КК.

За приписами ч.6 ст.79 КК України якщо засуджена вчинила в період іспитового строку новий злочин, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими у статтях 71і 72 цього Кодексу.

За вказаних обставин суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі, оскільки обвинувачена, будучи судимою, належних висновків для себе не зробила, в період іспитового строку вчинила два нових кримінальних правопорушення. З огляду на вищевикладені обставини, те, що обвинувачена визнала свою провину, щиро розкаялася, має п`ятьох малолітніх дітей, троє з яких проживають з нею, однак при цьому відсутні обставини, що свідчать про позитивну особистість обвинуваченої, яка не одружена, раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, що свідчить про підвищену соціальну небезпечність обвинуваченої, суд вважає за необхідне для виправлення ОСОБА_3 призначити їй покарання в межах санкції статтей інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_3 , остаточне покарання за сукупністю вироків у відповідності до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України, за приписами яких, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (вироками). З урахуванням викладеного, остаточне покарання обвинуваченій необхідно призначити шляхом часткового складання покарань, з урахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2018, оскільки ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення, які є предметом розгляду в даному судовому засіданні 30.08.2021, тобто під час іспитового строку, встановленого вказаним вироком суду.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі "Скополла проти Італії" зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку суду, призначення саме такого виду покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на проведення судово товарознавчої експертизи №5935/21 - 21 від 06.09.2021 які складають 343, 22 грн (а.с.94 97).

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні слід вирішити згідно з положеннями ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185; ч.1 ст.357 КК України та призначити їй покарання

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;

- за ч. 1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання у виді дев`ять місяців позбавлення волі за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2018 і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки дев`ять місяців.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.

Початок строку відбування засудженою ОСОБА_3 покарання обчислювати з дня її затримання на виконання цього вироку суду.

Стягнути з засудженої ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 343 (триста сорок три) гривні 22 коп.

Речові докази: дитячі кросівки 22 розміру бордового кольору з бежевою підошвою та надписом на кросівках «Apawwa», дві пари носків дитячих сірого кольору, дитячі штани чорного кольору з білими вставками, дитячий капелюшок білого кольору з червоним козирком, дитячу сукню розового кольору, чотири пари дитячих трусів, чотири банани та дві шкурки від банана - знищити; чеки № 375603950 «ПРИВАТБАНК» Магазин «Кіндер» від 30.08.2021 (11:18:09) сума: 630,00 грн.; № 375605156 «ПРИВАТБАНК» Магазин «Кіндер» 30.08.2021 (11:19:33 ) на суму 160,00 грн.; чек № 375599977 «ПРИВАТБАНК» Магазин «Кіндер» 30.08.2021 (11:13:24) на суму 440,00 грн., чек №02-14898 від 30.08.2021 магазину «Пузя» на суму 868 грн залишити при матеріалах справи; картку КБ «ПРИВАТБАНК» з надписом «Золота Універсальна» № НОМЕР_1 та картку КБ «ПРИВАТБАНК» з надписом «Картка для виплат» № НОМЕР_4 повернути потерпілій ОСОБА_6 ; упаковку пігулок «Сорбіфер Дурулес» вартістю 133,70 грн., пластикову банку жовтого кольору з надписом «Супрадин вітаміни холін і омега-3», упаковку серветок вологих з надписом «Chicolino 120 salviette» та дві пачки суміші сухої молочної з надписом «Малютка» по 350 гр. залишити у власності ОСОБА_3 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1