Справа № 357/3614/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області області
ускладі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
цивільного позивача ОСОБА_4 ,
представника потерпілого- адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004779 від 27.12.2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України за наступних обставин.
Так, 27.12.2018 близько 05 год. 30 хв. водій ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним мікроавтобусом марки «Mercedes-Benz Sprinter» 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись по автодорозі Київ-Одеса в напрямку м. Києва на 78 км в порушення вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п. 1.5 Правил дорожнього руху України, де вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п.13.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», не вірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність, не обрав безпечну швидкість та безпечну дистанцію та допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки DAF FT95XF430 д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом марки Shmitz SCO24, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по його смузі руху в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мікроавтобуса марки «Mercedes-Benz Sprinter» 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримала наступні тілесні ушкодження: переломи передньої, верхньої і задньо-латеральної стінок правої верхньощелепної пазухи зі зміщенням уламків; струс головного мозку; рана на обличчі справа; навколо очний синець справа, крововилив у сполучній оболонці, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мікроавтобуса марки «Mercedes-Benz Sprinter» 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримав наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом нижньої щелепи зліва, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3(б), п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як
порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в вчиненні інкримінованого йому злочині визнав, однак подав клопотання, яке підтримав і його захисник ОСОБА_7 , та в якому просить звільнити його від кримінальної відповідальності в зв"язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрити.
Прокурор не заперечує проти звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Представник потерпілого ОСОБА_5 при вирішенні клопотання покладаєься на розсуду суду.
Цивільний позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували щодо зкриття кримінального провадження.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає за необхідне задовільнити клопотання виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Таким чином згідно приписів вказаної статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання чинності вироком суду законної сили минули встановлені законом строки, обчислення яких призупиняється в разі ухилення особи, яка вчинила злочин від слідства та суду та переривається у випадку скоєння зазначеною особою нового злочину.
Також, згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Частиною 2 п. 1 ст. 284 КПК України зазначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом,сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, кримінальне правопорушення вчинив 27.12.2018 року, від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався.
Тобто, вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності закінчився.
Судом встановдено, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав. Сам ОСОБА_6 не заперечувала свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочині, а тому звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав, не призведе до порушення Конституційних прав обвинуваченої, а саме ст. 62 Конституції України.
В зв`язку з цим суд вважає клопотання обвинуваченого обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення і приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Стосовно заявленного потерпілою ОСОБА_9 та цивільним позивачем ОСОБА_4 цивільних позовів суд зазначає наступне.
Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.
В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.
Тому, в зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим потерпілою ОСОБА_9 та цивільним позивачем ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У даному кримінальному провадженні відсутні речові докази, питання щодо яких суд має вирішувати.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування не обирався, арешт на майно не накладався.
На підставі ст.49 КК України, керуючись ст. ст. 284, 285-286, 288, 314, 372, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження і звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України в зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження № 0004779 від 27.12.2018 року відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрити.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкодизалишити без розгляду.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У даному кримінальному провадженні відсутні речові докази, питання щодо яких суд має вирішувати.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування не обирався, арешт на майно не накладався.
Ухвала суду може бути оскаржена в Київського Апеляційного суду на протязі 7 днів з дня її оголошення через Білоцерківський міськрайонний суду Київської області.

СуддяОСОБА_1