Справа № 201/2348/18
Провадження № 1-кп/204/64/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднані кримінальні провадження:
- №0001291, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2014 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта вища, одруженого, який має на утриманні малолітніх дітей, працюючого на посаді керівника ФОП « ОСОБА_4 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296КК України,
- № 0000290,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2018 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта вища, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисників адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 вчинили кримінальне правопорушення за наступних, встановлених судом обставин.
Так, 03.06.2011 року в денний час між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (далі - ФОП « ОСОБА_13 ») та ОСОБА_12 , який діяв за дорученням ОСОБА_11 , був укладений усний договір щодо перевезення вантажу.
ОСОБА_10 з 23.12.2010 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює свою підприємницьку діяльність, у тому числі шляхом здійснення вантажних перевезень автомобілями, розміщуючи відповідні оголошення у засобах масової інформації.
Відповідно до умов укладеного договору, ФОП « ОСОБА_13 » необхідно було забезпечити перевезення шламу з Дніпровського металургійного заводу «ім. Петровського», розташованого за адресою: місто Дніпропетровськ (нині місто Дніпро), вул. Маяковського, 3 до міста Запоріжжя Запорізької області.
Виконання замовлення, з боку ФОП « ОСОБА_13 », було доручено водію ОСОБА_14 , який разом із представником замовника, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, на автомобілі «МАН», державний номер НОМЕР_1 , 04.06.2011 приблизно о 07:00 годині вирушили до міста Запоріжжя Запорізької області. Однак, під час поїздки, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, повідомила водію ОСОБА_14 , що їм необхідно їхати не до міста Запоріжжя, а далі до смт. Куйбишево (нині-Більмак) Запорізької області, завантажити там в автомобіль цеглу та відвезти її до міста Дніпра. Приїхавши до смт. Куйбишево (нині-Більмак) Запорізької області, автомобіль «МАН» було вивантажено та завантажено цеглою для подальшого перевезення до міста Дніпра.
У нічний час 04.06.2011 року водій ОСОБА_14 на автомобілі «МАН», державний номер НОМЕР_1 , завантаженим цеглою, прибув на територію складських приміщень, які перебувають на праві оренди у ФОП « ОСОБА_13 » за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки, у зв`язку із зміною довжини маршруту, не у повній мірі було здійснено розрахунок за надані ФОП « ОСОБА_13 » ОСОБА_12 , який діяв за дорученням ОСОБА_11 , послуги.
06.06.2011 року близько 10:00 години ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , кримінальне провадження в частини якого закрито відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, ОСОБА_12 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а також невстановлена особа, на автомобілі чорного кольору марки «BMW5» без державних номерних знаків прибули до території складських приміщень за адресою: АДРЕСА_3 , які перебувають на праві оренди у ФОП « ОСОБА_13 », де покликали ОСОБА_9 , який вийшов до вхідних воріт.
В ході спілкування між ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , кримінальне провадження в частини якого закрито відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, ОСОБА_12 , особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а також невстановленою особою з одного боку та ОСОБА_9 з іншого боку виникла словесна сварка, через відмову ОСОБА_9 повернути цеглу, яка перебувала в автомобілі «МАН», державний номер НОМЕР_1 , на території складських приміщень, які перебувають на праві оренди у ФОП « ОСОБА_13 » за адресою: АДРЕСА_3 , через що у ОСОБА_11 , ОСОБА_15 ,кримінальне провадження в частини якого закрито відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 ККПК України, ОСОБА_12 та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виникла особиста неприязнь до ОСОБА_9 .
Далі у ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, на ґрунті особистого конфлікту з ОСОБА_9 , раптово виник намір на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Після цього, у той же день, близько 10 години 05 хвилин, знаходячись перед воротами складських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , кримінальне провадження в частини якого закрито відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, ОСОБА_12 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, реалізуючи спільний намір на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи як співвиконавці, почали наносити удари в область голови, тулуба та кінцівок ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_12 наніс потерпілому один удар кулаком в обличчя, ОСОБА_11 наніс потерпілому кулаками обох рук не менше двох ударів в область обличчя, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_15 , кримінальне провадження в частини якого закрито відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, нанесли ОСОБА_9 декілька ударів руками та ногами в область голови та тулубу. Після чого, ОСОБА_12 дістав з кишені невстановлений предмет, який володів колюче-ріжучими властивостями,та наніс ним удар в область кінцівки потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому різану рану лівої руки.
Після цього ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , кримінальне провадження в частини якого закрито відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 ККПК України, ОСОБА_12 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а також невстановлена особа, сіли в автомобіль чорного кольору марки «BMW5» та залишили місце події.
У результаті умисних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , кримінальне провадження в частини якого закрито відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, ОСОБА_12 , особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_9 завдані тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця та набряку м`яких тканин в правій лобно-скроневій області, садна по верхньому краю правої вушної раковини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більш як три тижні (21 день), а також у вигляді: різаної рани на долонній поверхні лівої кістки у основи підвищення 1-го пальця з синцем навколо, синця на внутрішній поверхні правого плеча у середній третині, внутрішньо-шкіряного крововиливу на спині по середині, двох синців на задній поверхні правого плеча у нижній третині, двох саден по передній поверхні лівого колінного суглобу та верхній третині лівої гомілки, садна по передній поверхні правого колінного суглобу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Умисні дії обвинувачених ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , кожного окремо, кваліфікуються судом за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, як такі, що виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Допитавши обвинувачених, потерпілих, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку.
Так, обвинувачений ОСОБА_11 показав суду про те, що у червні 2011 року потрібно було перевезти з заводу «ім. Петровського» металовмісний шлам на Токмаківський завод цегли, а звідти цеглу до них на базу. Для цього був потрібен автомобіль полу причеп «сорокотонник». Він зв`язався по телефону з раніше незнайомим ОСОБА_16 , щодо можливості залучити його транспорт для перевезення вантажу. Далі він переключив ОСОБА_13 на Новицького для врегулювання всіх істотних питань за договором: строків, маршруту, ціни тощо. ОСОБА_17 керував поточними справами, виконував його доручення. Обговорили цифру 6000 грн. - за перевезення. Новицький прийняв рішення, що з ними поїде експедитор ОСОБА_18 . Це була частина його роботи. Там було питання щодо передплати 50%, яку йому передав ОСОБА_19 . Він зв`язався з ОСОБА_20 , з якою домовилися, що він сплатить гроші через ОСОБА_18 , який їх в подальшому передасть водієві. Вони зустрілися на ОСОБА_21 , він сів у машину, віддав гроші і вони поїхали. Доїхали на завод, вивантажили шлам, завантажили цеглу. Потім йому зателефонував ОСОБА_18 і сказав, що вони не ту відстань вирахували якась незрозуміла ситуація, вони просять за перевезення у два рази більше. Після чого його набрав ОСОБА_22 . Між ними була словесна «перепалка» і вони зійшлися на тому, що будуть виконуватись первісні умови перевезення. В той момент у автомобіля була проблема, чи то з колесом, чи то з ресорою. Вони приїхали назад о дев`ятій годині вечора. Повинні були доставити цеглу до нього на базу, яку він орендував по вул. Юдіна, буд. 15-б. Йому повідомили, що оскільки є проблема з ресорою і потрібно заїхати на базу та відремонтувати ресору, тому автомобіль о 08:00 годині привезе цеглу. Це було у четвер. У п`ятницю о 09:00 годині ранку йому зателефонував ОСОБА_19 і повідомив, що цегли немає. Він зателефонував Більцану, який сказав, що цеглу не доставить, адже йому потрібні гроші. Сказав, що суму потім скаже. Між ними телефоном виникла словесна суперечка, але вони домовились о 08:00 годині понеділка зустрітися на базі ОСОБА_13 . Оскільки його автомобіль був у ремонті, ОСОБА_18 попросив свого родича, щоб їх підвезли на базу по вул. Стародубова. О 08:00 годині ранку вони приїхали, півгодини почекали. Новицький підійшов до охоронного пункту та спитав ОСОБА_13 , на що йому відповіли, що його немає, що він зараз під`їжджає. Зателефонували Більцану він сказав, що зараз буде. Коли ОСОБА_13 під`їхав, у них знов почалася словесна «перепалка». Він з ОСОБА_13 пішли говорити удвох, відійшли ближче до входу, де почали один одного штовхати. Закінчилося усе тим, що вони звідти поїхали, а ОСОБА_19 пішов у поліцію писати заяву про викрадення цегли. Через три-чотири дні він зв`язався з управляючим, який сказав, що можна забирати цеглу. Він туди під`їхав. Там була дружина ОСОБА_13 . Він розрахувався віддав три тисячі гривень і ОСОБА_23 забрав цеглу. На цьому історія закінчилась. «Перепалка» та штовханина з потерпілим ОСОБА_13 тривала хвилин 5-10 разом з розмовою. Тілесні ушкодження Більцану не наносились. Біля складських приміщень були люди, які вийшли подивитися на їх «перепалку» через емоційні крики. Ніхто з людей не втручався в їх розмову та до них не підходив. Зброю ніхто не доставав і нею не погрожував. Вони стояли у стороні спілкувалися у двох інші займалися своїми справами. Прилуцький і ОСОБА_18 стояли біля автомобіля. Водій був в автомобілі. Він не пам`ятає, чи були у ОСОБА_13 тілесні ушкодження до розмови та не пам`ятає розірваного одягу у ОСОБА_13 , оскільки у нього була інша мета повернення цегли. Під час конфлікту з Більцаном останній кидався цеглою, оскільки біля воріт була пачка битої цегли. Це відбулося в той момент, коли вони поговорили, він пішов до автомобілю, а ОСОБА_13 до воріт, потім останній почав кидати каміння. В той момент там були: він, ОСОБА_19 , ОСОБА_23 та ОСОБА_18 , ще був водій автомобіля. Марку автомобіля, на якому вони прибули, не пам`ятає. Автомобіль був синього кольору. Людина, якій належав даний автомобіль, не знає, оскільки його ОСОБА_18 шукав. Поліцію на місці не викликали, оскільки відразу поїхали в обласне управління, де, напевно, є їх звернення. Вважає, що причиною конфлікту було те, що потерпіла сторона хотіла забрати більше грошей, 10000 грн. Потерпілому віддали 6000 грн. Ситуація була створена через 4000 грн. Тобто конфлікт виник під час перевезення. Вважає, що потерпілий оговорює його з метою надати законність своїм діям з приводу щодо привласнення грошей. Він приїхав до потерпілого з ОСОБА_19 , ОСОБА_23 та ОСОБА_18 , адже хотів щоб при вирішенні спірного питання були присутні особи, які задіяні при перевезенні цегли. Заперечив те, що ОСОБА_23 у той день перекривав вхід підприємства маніпулятором. Підтверджує, що у процесі спілкування з потерпілим ОСОБА_13 були взаємні образи нецензурною лексикою. Штовханина з потерпілим також була взаємною. При цьому він ударів Більцану не наносив. Під час спілкувався з Більцаном не звертав особливої уваги на інших людей, оскільки розмова нікого іншого не стосувалася. У цей день дружину потерпілого не бачив. Дій, спрямованих на нанесення тілесних ушкоджень Більцану, не було. Новицький навіть не спілкувався з Більцаном, оскільки стояв у стороні біля автомобіля. З Більцаном спілкувався лише він. Більше ніхто не підходив. Ніхто з його компанії не кидав у ворота цеглу. Навпаки, цеглу можна було кидати тільки з боку складських приміщень, оскільки пачка цегли була розташована ближче до їх воріт. Внаслідок штовханини ОСОБА_13 не падав. Зброї ні у кого не бачив. Ніхто з його товаришів не намагався втрутитись у розмову. Визнає, що розмова була на підвищених тонах, через що працівники підприємства вийшли подивитися, але це було пов`язано також і з тим, що частина працівників почули звук падаючої цегли, коли її кидав ОСОБА_13 . Взагалі він намагався мирно вирішити ситуацію з Більцаном, оскільки фактично підприємством керував Більцан.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 надав суду покази про те, що в червні 2011 року вони продавали цеглу і їм потрібно було здійснити перевозку з заводу «ім. Петровського» шламу. ОСОБА_11 був генеральним директором, а він, як менеджер виконував обов`язки, також він був зареєстрований, як фізична особа-підприємець. ОСОБА_24 надав йому людину, з якою він домовився про перевезення цегли. Він зателефонував цій людині, обговорили всі нюанси, його зістикували з експедитором ОСОБА_25 , якому передав половину оговореної раніше суми 3000 гривень, оскільки загальна вартість перевезення складала 6000 гривень. Овсед потім передав цю суму водію ОСОБА_26 . Наступного дня машина завантажилась і поїхала в ОСОБА_27 . Близько 24:00 години йому зателефонував ОСОБА_28 і повідомив, що машина зламалась. Він зрозумів, що якась значна поломка і машина не може приїхати на їх базу та відвантажити цеглу. Вони домовилися, що вранці зроблять машину і цегла буде доставлено о 08:00 годині наступного дня. Для цього він організував кран. О 08:00 годині машини не було, тому він зателефонував ОСОБА_9 , який у грубій формі почав висловлюватись, застосовуючи нецензурну лайку і сказав, що там був кілометраж більше і вони йому винні ще 7000 гривень, виходячи з суми в 10000 гривень. На що він відповів, що маршрут з ним було узгоджено, але ОСОБА_13 знову висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, сказав, що нічого вони не отримують, що вони повинні привезти кошти. Він зателефонував ОСОБА_24 і розповів про ситуацію. Далі вони зателефонували Більцану і спитали, де можливо з ним зустрітися, обговорити дану ситуацію. Більцан сказав, що буде чекати їх на своїй базі. Вони вранці поїхали до нього, щоб забрати цеглу. Поїхав експедитор, оскільки він передавав кошти, ОСОБА_24 , він та ОСОБА_23 , оскільки він відповідав за завантаження і доставку цегли. Приїхали приблизно у проміжок часу між 08:00 та 09:00 годинами. Він постукав у ворота. Вийшов охоронець. Він попросив охоронця погукати ОСОБА_13 . Через хвилин 5-7 вийшов ОСОБА_9 , але не сам. З Більцаном вийшло приблизно 4-5 чоловіків його працівників. Вони стали біля воріт. Працівники не втручалися у розмову та до них вони не підходили. Прилуцький стояв лівіше від нього. ОСОБА_11 з ОСОБА_9 стояли від нього метрів за 15. Більцан почав орати, висловлюватися нецензурною лайкою в бік ОСОБА_24 . Після цього вони почали штовхатися. Більцан штовхнув ОСОБА_24 , а ОСОБА_24 , відповідно, штовхнув ОСОБА_13 , від чого ОСОБА_13 упав та, піднявшись на ноги, почав бігти до воріт. Коли ОСОБА_13 добіг до воріт, де стояла будка з собакою на цепі, ОСОБА_13 схопив собаку і почав витягувати її з будки. ОСОБА_29 упиралась лапами і не вилазила з будки. Більцан зрозумів, що він собаку не витягне, став кидати у них цеглою. Одна цегла попала йому по нозі. Більцан був не в собі, оскільки у нього був безумний погляд душевнохворої людини. Взагалі йому на той час здалося, що ОСОБА_13 перебував у стані наркотичного сп`яніння, оскільки вів себе неадекватно. Камінням у ОСОБА_13 з їхньої сторони ніхто не кидав. Після чого вони сіли в машину і поїхали. Оскільки документи на цеглу були виписані на нього, він поїхав до поліції заявляти про крадіжку цегли. Обвинувачений ОСОБА_12 також показав в суді, що про перевезення цегли домовлялися з дружиною ОСОБА_13 , тому документально ОСОБА_9 до цієї цегли не мав жодного відношення, хоча фактично ОСОБА_13 керував всіма процесами перевезення. Коли цеглу не доставили, він особисто спілкувався з Більцаном. Коли вони прибули до промбази, де перебував автомобіль з їх цеглою, особисто у нього та у інших осіб зброї не було. Вони ще у неділю домовились, що поїдуть до ОСОБА_13 щоб забрати вкрадену цеглу. Склад осіб, які з їх боку прибули до ОСОБА_13 , пояснювався наступним: він домовлявся про перевезення цегли; ОСОБА_24 був генеральним директором, який ініціював з ОСОБА_9 розмову щодо перевезення вантажу; ОСОБА_18 повинен був підтвердити, що віддав 3000 гривень водію ОСОБА_13 ; ОСОБА_23 взяли з собою, оскільки він повинен був організувати повернення цегли, тобто організувати питання логістики. Ще була одна людина - стороння, яка не втручалася у залагодження конфлікту. Вважає, що дії ОСОБА_13 по неповерненню цегли були продиктовані його бажанням заробити додаткові кошти, а тому він і розробив такий план своєї поведінки. Домовленості про те, щоб нанести тілесні ушкодження ОСОБА_9 не було. Він особисто ОСОБА_9 не бив ані руками, ані ногами. Після того, як відбулася штовханина і ОСОБА_13 впав, ОСОБА_24 його не добивав. Натомість ОСОБА_13 неодноразово в їх бік кидав цеглою, попав по машині та у нього. Кидав по них цеглою доти, поки вони не поїхали. В подальшому він звернувся про крадіжку ОСОБА_9 цегли до Жовтневого райвідділу у той же день, де у нього прийняли заяву, забрали документи. Проте було прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи, на що він скаржився керівнику міліції. Коли ОСОБА_9 віддав цеглу, він не став цікавитися долею кримінальної справи.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 суду показав про те, що він виконував супровідні, експедиційні функції. Йому було поставлене завдання приїхати з вантажним автомобілем в район вул. Козакова, оскільки була затримка в поверненні товару, тому що у ціні не зійшлися так сказав ОСОБА_24 . Йому також відомо, що про перевезення вантажним автомобілем домовлявся ОСОБА_19 , але він не знає, як саме проходили перемовини. Він повинен був перевезти цеглу на базу по вул. Юдіна, буд. 15-б. Його підібрали на машині, марку якої не пам`ятає. Коли приїхали на промбазу, де розташовувалися автомобілі, потерпілого не було. Він прибув разом з ОСОБА_24 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 . Фідійов, ОСОБА_19 і Задікян вийшли перші з автомобіля. Він вийшов з автомобіля останній. Йому сказали, що треба буде контролювати процес завантаження цегли та її доставки на базу ОСОБА_24 . Потім під`їхав джип, з якого вийшов ОСОБА_13 , який зупинився на відстані декілька метрів від них. Фідійов та ОСОБА_13 пішли один до одного. Почалася розмова з Більцаном. ОСОБА_24 та ОСОБА_13 почали кричати однин на одного, розмова переросла у конфлікт, оскільки вони розмовляли на підвищених тонах, між ними відбулася штовханина. Зброї у учасників конфлікту не бачив. Він та ОСОБА_18 були у стороні, а Новицького втратив з полю зору. ОСОБА_30 конфлікту не бачив, адже у нього поганий зір - мінус 3. Сам конфлікт не був довгим, приблизно 10 хвилин. Він не бачив, чи приймав ОСОБА_19 участь у штовханині та не бачив, щоб хтось наносив тілесні ушкодження потерпілому. Він бачив кілька чоловіків, які вийшли з бази і дивилися. Для нього усе відбулося раптово. Потім ОСОБА_24 відбіг у бік і сказав: «По нам цеглу кидають, давайте звідси їхати» та поряд з ОСОБА_24 впало каміння. Фідійов сказав, що краще звернутися до правоохоронних органів. Після цього він вийшов на проспект, сів у громадський транспорт та поїхав додому.
Згідно показів потерпілого ОСОБА_9 , допитаного в судовому засіданні,він допомагав своїй дружині ОСОБА_10 , яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, в господарській діяльності у сфері автомобільних вантажних перевезень. Під час укладання угоди щодо перевезення шламу з Дніпровського металургійного заводу «ім. Петровського» до міста Запоріжжя, він безпосередньо спілкувався із замовником. Фактично між ними була чітко зафіксована сума щодо відстані перевезення. Після отримання 1000-1500 гривень, було видано ордер. В ході перевезення водій ОСОБА_26 повідомив йому по телефону, що маршрут довший у півтори рази, ніж домовлялися. Були різні варіанти вирішення цієї ситуації, але почалися погрози, внаслідок чого він сказав контрагентам, що поверне вантаж після повної оплати. Він з дружиною прийняли рішення залишити автомобіль з вантажем у себе до ранку. Зранку зателефонували та повідомили адресу для вивантаження. Сказали, що там і буде розрахунок, повідомивши про його вартість. 04.06.2011 року було прийнято рішення чекати, а 05.06.2011 року вирішили розвантажувати цеглу на піддонах. 04-05.06.2011 року йому телефонував ОСОБА_24 та погрожував. Він попросив розрахуватися, але почалися образи. Далі ОСОБА_24 попросив зустрітися 06.06.2011 року о 08:00 годині ранку. Він попередив чоловіків про те, що необхідно приїхати на підприємство, щоб не було бійки. Він повинен був уникати будь-яких конфліктних ситуацій, оскільки перебував на «підписці про невиїзд» по кримінальній справі. Тобто він завчасно припускав можливість виникнення бійки в результаті перемовин. Чоловіків він особисто запросив, щоб було більше очевидців розмови. Приїхав приблизно о 08:00 годині, на початку 09:00 години. З автомобілю «БМВ» вийшло 5 чоловік. ОСОБА_31 була без номерних знаків. Один з чоловіків стояв осторонь та прислухався до команд ОСОБА_24 . Він вийшов з усіма своїми людьми. Першим його почав ображати ОСОБА_19 , який вдарив його кулаком у обличчя. Другим почав його бити ОСОБА_24 . Вони обступили його півколом. Він почав захищатися, закрився і в цей момент йому почали хаотично наносити удари руками і ногами. Його не бив тільки п`ятий чоловік, який стояв біля «БМВ». Його збили з ніг і ОСОБА_23 також вдарив його. Він почув, як ОСОБА_24 сказав ОСОБА_19 витягнути ніж та наказав: «ріж його». Новицький почав тикати ножем йому в обличчя, а він відбивав ніж рукою, через що порізався. Прилуцький також бив його, проте менше за всіх. У подвір`ї сусідніх підприємств валялася цегла та її шматки. Він в обвинувачених цеглу не кидав і собак не виводив. Собака сиділа у будці. Конфлікт продовжувався десь 30-40 хвилин. Коли водії спробували його витягнути, ОСОБА_24 дав команду п`ятій людині у БМВ, той відкрив багажник та дістав ОСОБА_32 кал. 5,45. Хоча у протоколі впізнання зброї написано, що автомат він не впізнав, він впізнав його за саме за калібром, кольором, маркуванням, розміром. Також був обвіс, коли на нього направили зброю. А при огляді зброї цей обвіс перенесли на інший автомат, чим збивали з пантелику. Та людина дістала автомат, звів затвор та загнав патрон у патронник. Сказав, що буде стріляти. Навіть стріляв, але гільзи зібрав, а тому вони не були знайдені. Також його охоронці знайшли гільзу, але співробітники поліції її знищили. Обвинувачені почали кидати цеглу у ворота та вимагати щоб він вийшов. Коли його тягнули, він втратив черевик. Підприємство не працювало, оскільки їм погрожували. Він декілька разів надавав свідчення. Свідчення могли уточнюватися.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03.07.2014 року з фотознімками до нього, потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_11 на фото під № 3 за зростом, статурою, зовнішністю, очима, волоссям, віком, як особу, яку вперше побачив 06.06.2011 року біля автобази по пл. Ак. Стародубова, 1, з чотирма іншими особами. У нього виник конфлікт з ОСОБА_11 , в ході якого ОСОБА_11 вдарив його в обличчя в правий бік, потім почав бити ще з двома хлопцями. ОСОБА_9 пояснив, що до того дня він познайомився з ОСОБА_11 по телефону, коли спілкувався з ним за два дні до події (т. 2 арк. кримінального провадження 78-82).
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18.07.2014 року з фотознімками до нього, потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_12 на фото під № 2 за овалом обличчя, статурою, зростом, волоссям, віком, темними очима, кольором шкіри,як чоловіка, який напав на нього, який 06.06.2011 року вимагав безкоштовно перевезти цеглу, який наніс удар правою рукою в ліву частину його голови, від чого потекла кров з вуха, який потім бив його з іншими особами, в тому числі складним ножем наніс удар у ліву долоню (т. 2 арк. кримінального провадження 83-87).
Як слідує з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.08.2014 року з фотознімками до нього, потерпілий ОСОБА_9 заявив, що впізнає особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження по загальному зовнішньому вигляду, обличчю, зросту, тіло-будові, яка 06.06.2011 року близько 09:30 години за адресою: місто Дніпропетровськ пл. Ак. Стародубова, 1, нанесла йому приблизно три удари руками в обличчя (т. 2 арк. кримінального провадження 88-91).
У відповідності до протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 15.12.2017 року потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_15 на фотознімку під № 2, як особу, яка завдала тілесних ушкоджень разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження(т. 2 арк. кримінального провадження 92-94).
Потерпілий ОСОБА_9 під час проведення 03.03.2015 року слідчого експерименту, про що свідчить відповідний протокол, у присутності понятих у відділі бюро СМЕ добровільно продемонстрував механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, продемонструвавши, як Новицький кулаками наніс два удари в праву лобну скроневу область та виличну ділянку ліворуч;як в подальшому наніс йому удари ОСОБА_24 : один удар кулаком в праве вухо, один удар в обличчя праворуч і один удар в обличчя ліворуч та декілька ударів в грудну клітину, від чого він впав на землю; потерпілий ОСОБА_9 продемонстрував, як він лежав на правому боці, а Новицький наніс йому один удар ножем, проте він лівою рукою відбивав даний удар, отримавши поріз на долоні лівої руки. Далі потерпілий ОСОБА_9 відтворив нанесення йому ударів кулаками с заду в область спини та по голові; відтворив, як ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, обступили його та одночасно наносили йому кулаками удари по рукам, по обличчю, по корпусу (грудній клітині) (т. 1 арк. кримінального провадження 136-138).
Під час проведення 07.10.2016 року слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , останній відтворив обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження та невстановленою особою, щодо обставин та механізму спричинення йому тілесних ушкоджень та причин, які призвели до цього. Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 зазначив про те, що перед подіями, які мали місце 06.06.2011 року, він надавав послуги перевезення, щодо яких до нього звернувся громадянин ОСОБА_12 . Він надав ОСОБА_12 послуги перевезення на одному з автомобілів - перевезення цегли та шламу. В ході виконання зазначених домовленостей у сторін виник спір щодо розрахунку та суми наданих послуг, в результаті чого цегла, яка перевозилась автомобілем, наданим ним, була направлена за адресою: АДРЕСА_3 , з метою подальшого розрахунку з ним та повернення ним зазначеної цегли. Недомовившись щодо суми кінцевої оплати за послугу перевезення, йому почали надходити погрози, після чого відбулися події 06.06.2011 року за адресою: пл. Ак. Стародубова, 1, м. Дніпропетровськ за участю ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_33 та невідомої потерпілому особи слов`янської національності (т.1 а.с. кримінального провадження 140-144).
У відповідності до показів потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні, 03.06.2011 року відбувся дзвінок на телефон її чоловіка ОСОБА_9 , зробили заявку щодо послуг перевезення в Запорізьку область. Чоловік отримав аванс 1500 гривень на заправку, був виданий подорожній лист. 05.06.2011 року зателефонував ОСОБА_24 , хотів зустрітися та забрати цеглу. Через декілька днів, перебуваючи в офісі, вона вийшла на балкон, розмовляючи по телефону, та побачила, як під`їхав «БМВ» без номерних знаків. Її чоловік вийшов до автомобіля. Із «БМВ» вийшов хлопець. Спілкування між ними було спокійним. Через хвилину вона почула крики. Усього на «БМВ» приїхали 5 чоловік, серед яких було 3 обвинувачених. Фідійов дав команду бити її чоловіка ОСОБА_9 . Новицький вдарив першим і в нього був ніж. Почалася бійка. Чоловік неодноразово падав на землю. Усе відбулося дуже швидко. Вона покликала співробітників. Співробітники вийшли та спробували зупинити бійку, але на них направили автомат. Був постріл з автомату.
Під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 в якості свідка, про що свідчить протокол від 07.10.2016 року, ОСОБА_10 пояснювала, як вона, перебуваючи на другому поверсі сторожки за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу близько 09:00 години 06.06.2011 року, побачила, як біля воріт бази підприємства зібралися близько п`яти осіб, які приїхали на автомобілі «БМВ». Чоловіки стояли за металевими воротами поза межами території підприємства. Вона бачила та чула, як між вказаними особами та її чоловіком почалась словесна «перепалка» та один із сторонніх осіб наніс удар рукою в область голови чоловіка, від якого ОСОБА_9 впав на землю та всі п`ять осіб в різні частини його тіла почали наносити удари ногами (т. 2 арк. кримінального провадження 25-28).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав суду покази про те, що він працював у ОСОБА_9 водієм вантажного автомобіля. Графік роботи був загальний, 8-годинний, а якщо роботи не було, то він йшов додому, коли хотів. За час його роботи завдання йому давав ОСОБА_9 . Більцан Юлія йому знайома, як дружина ОСОБА_9 . ОСОБА_34 бувала на підприємстві, однак чи виконувала вона якісь функції на підприємстві, йому не відомо. Наскільки він пам`ятає, ОСОБА_34 ніколи не давала йому завдань на виконання роботи. Одного разу ОСОБА_9 надав йому доручення за замовленням завантажити у місті Дніпропетровську автомобіль шламом та перевезти його до смт. Куйбишево Запорізької області, а звідти забрати цеглу та привезти її до міста Дніпропетровська. У місті Дніпропетровську до нього в автомобіль сів представник замовника та вони завантажили в автомобіль шлам, перевезли його до смт. Куйбишево Запорізької області. Назад до міста Дніпропетровська з смт. Куйбишево Запорізької області він перевозив цеглу, яку за попередньою домовленістю він мав доставити на територію замовника. Однак, потім йому зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що з оплатою щось не так, сказав, щоб цеглу він привіз на територію їх бази. У зв`язку з цим він привіз цеглу на базу ОСОБА_9 . До дзвінка ОСОБА_9 його завдання та маршрут не змінювались. Ніяких більше вказівок з даного приводу він не отримував, він в повному обсязі виконав завдання, поставлене перед ним його керівником. Приблизно через тиждень до них на базу приїхав автомобіль «БМВ» чорного кольору, автомобіль зупинився, не доїхавши воріт бази. З автомобіля вийшло троє осіб, які почали сваритись з ОСОБА_9 з приводу оплати. Коли почались крики та сварка, він пішов у магазин. На територію підприємства в той день він не заходив, але бачив, що його автомобіль все ще стоїть завантажений цеглою. В той день на роботу він більше не повертався, оскільки прийшли інші водії, які повідомили, що сталась бійка та ОСОБА_9 повезли до лікарні. Після цих подій він перевезень не здійснював, оскільки його автомобіль був завантажений цеглою та у нього не було заплановано роботи.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 17.10.2016 року свідок ОСОБА_14 відтворив обставини спілкування між чоловіками, які приїхали на чорній «БМВ» та ОСОБА_9 , зазначивши, що змісту розмови він не чув, але знає, що розмовляли вони з приводу цегли, оскільки він на автомобілі перевозив цей вантаж, знає, що на момент, коли були здійснені транспортні послуги, повний розрахунок проведено не було. Чоловіки, які безпосередньо мали відношення до цього вантажу, спілкувалися з ОСОБА_9 на підвищених тонах, емоційно (т. 2 арк. кримінального провадження 6-12).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 надав суду покази про те, що ОСОБА_9 був його роботодавцем, оскільки він працював у ОСОБА_9 прорабом. Влітку він прийшов на дільницю для отримання грошей на зарплатню. Після отримання грошей, працівник на прізвище ОСОБА_36 сказав не виходити за базу, оскільки якісь чоловіки приїхали «на розборки» з приводу цегли. Він побачив автомобіль, чоловіків, які між собою спілкувались. Керівництва він тоді не бачив. Наступного дня та усі послідуючі дні підприємство працювало в звичайному режимі. В той день ОСОБА_37 ( ОСОБА_13 ) він не бачив, щодо наступного дня, то він не пам`ятає.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 07.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_38 , останній пояснив, що біля воріт підприємства ОСОБА_39 він бачив 5 чоловік, які стояли біля воріт та когось чекали. Поряд з чоловіками стояла іномарка «БМВ» чорного кольору (т. 1 арк. кримінального провадження 213-216).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_40 надав суду покази про те, що до території бази під`їхав автомобіль «БМВ» темного кольору. З «БМВ» вийшло 5 осіб. Потім під`їхав Більцан, який відійшов з «високим» чоловіком, розмовляли на підвищених тонах, після чого почалася штовханина. Троє з осіб, які вийшли з «БМВ», побігли до Більцана, збили його з ніг та почали бити,а один підійшов до багажнику автомобіля «BMW», дістав автомат, вставив магазин. Вказаний чоловік тримав автомат над відкритим багажником. Охоронець допоміг Більцану підвестись і зайти у ворота. Після цього лунали звуки чи то від ударів цегли по воротам, чи то від пострілів. У Більцана обличчя було в крові, праве плече також в крові, розірвана сорочка та подряпана. В результаті цього робочий процес зірвався. Він знав, що машина з цеглою стояла на базі, але за перевезення замовники не заплатили. На той момент підприємством фактично керував ОСОБА_9 . Про існування спору між нападниками та потерпілим щодо цегли, про несплату за додатковий кілометраж йому було відомо зі слів водія вантажівки, який виконував перевезення. Ножів у цих чоловіків в руках він не бачив. Чи вказували брати автомат він не чув. На даний момент ОСОБА_13 він сприймає як керівника, оскільки працює на його компанії.
У відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту від 07.10.2016 року свідок ОСОБА_40 , показував про те, що до бази, розташованої по вул. Ак. Стародубова, 1, під`їхав автомобіль «БМВ» без номерних знаків, з якого вийшло 4-5 чоловіків, які чекали директора підприємства ОСОБА_9 . Коли до невідомих підійшов ОСОБА_9 , у нього з одним із чоловіків почався словесний конфлікт з приводу цегли, яка перебувала на території підприємства. В ході конфлікту чоловік, з яким відбувався конфлікт у ОСОБА_9 , знаходячись поблизу в`їзних воріт на підприємство, наніс один удар рукою в область голови ОСОБА_9 , після чого останній впав та всі інші чоловіки підбігли до ОСОБА_9 та почали хаотично наносити останньому удари руками та ногами в різні частини тіла (т.1 арк. кримінального провадження 185 -188).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 надав суду покази про те, що події відбувалися у 2011 році на території бази біля в`їзду. Там стояв автомобіль марки «БМВ». Біля задньої частини автомобіля стояло дві людини, спереду дві людини та ОСОБА_9 . У стороні стояв механік та хтось ще. Спереду автомобілю, де було троє чоловіків та Більцан, сварка перейшла у фізичний конфлікт, під час якого вказані чоловіки наносили удари Більцану, на що останній також наносив їм удари. Одна особа дістала автомат та дала зрозуміти, що краще не втручатися у конфлікт. Більцан вирвався та забіг за ворота. Зі стоячих поряд зі ним людей, ніхто не пропонував Більцану зайти на територію підприємства. Він сам зайшов та зачинив ворота. Пострілів він не чув. Це було у робочий час підприємства.
У відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту від 17.10.2016 року свідок ОСОБА_41 дав покази та відтворив обставини побиття ОСОБА_9 , зазначивши, що після всіх подій дізнався причину конфлікту: все було пов`язано з перевозкою цегли, за що замовники не розрахувались (т.1 арк. кримінального провадження 223-229).
Свідок ОСОБА_42 , допитаний в судовому засіданні, показав про те, що у червні 2011 року він працював комерційним директором ТОВ «НФП «Константа-Строй», засновником якого є ОСОБА_9 . Фірма займалась будівельною діяльністю та перевезенням вантажів. Він займався укладенням договорів та роботою підприємства по комерційній діяльності. У червні 2011 року до них на базу приїхав чоловік, який представився ОСОБА_43 , щоб замовити техніку для перевезення матеріалів з міста Дніпропетровська до міста Запоріжжя. Чоловік спілкувався з ОСОБА_10 . Було обумовлено, що матеріали будуть перевозитись з міста Дніпропетровська до міста Запоріжжя, а назад до міста Дніпропетровська машина буде повертатись порожньою. Також було обумовлено час, на який потрібна техніка. На підставі вищезазначеної домовленості техніка була надана. Коли техніка поверталась назад, подзвонив водій самоскиду та повідомив диспетчеру та ОСОБА_9 , що назад він їде не порожній, а самоскид завантажений цеглою. Відповідно замовник повинен був доплатити за те, що техніка повертається з вантажем. ОСОБА_9 та замовники домовились про те, що оплата буде проведена на місці вивантаження цегли. Однак, коли автомобіль приїхав на місце вивантаження, доплачувати водієві відмовились, у зв`язку з чим водію була надана команда не відвантажувати цеглу, а їхати на базу. Водій приїхав на базу, де в подальшому було відвантажено цеглу. Після відвантаження цегли всіма питаннями з цього приводу займався особисто ОСОБА_9 . На наступний день або через декілька днів він знаходився у справах поза межами бази та йому надійшов дзвінок про те, що біля бази відбувається побиття ОСОБА_9 . У зв`язку з цим він одразу ж виїхав на базу, де по приїзду побачив ОСОБА_9 , який мав розбиту голову в районі виска, порвані брюки та сорочку, на голові та сорочці була кров. Це був денний час доби. Водії на базі та механік розповіли йому, що приїхали люди на легковому автомобілі «БМВ» чорного кольору, які і побили ОСОБА_9 . Далі він посадив ОСОБА_9 у свій автомобіль та відвіз його у лікарню «імені Мечникова», де в приміщені судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 були зафіксовані тілесні ушкодження та виявлено, що у останнього був струс мозку. Особисто він свідком побиття ОСОБА_9 не був та зброю не бачив. Коли вони їхали до лікарні, то по дорозі помітили біля Жовтневого райвідділу автомобіль BMW, чорного кольору, на який ОСОБА_9 вказав як на автомобіль, який приїжджав на базу.
Свідок ОСОБА_42 під час проведення слідчого експерименту 01.11.2016 року надав аналогічні за змістом покази, як і під час його допиту в судовому засіданні, відтворивши обставини госпіталізації ОСОБА_9 та проходження останнім медичного обстеження (т.1 арк. кримінального провадження 197-203).
Як слідує з показів допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_44 , він працював на фірмі «Прокс», поруч з підприємством ОСОБА_9 . Того дня він вийшов покурити та біля воріт побачив автомобіль «БМВ». Біля автомобіля стояли три чоловіка кавказької національності, ОСОБА_13 стояв біля воріт в пилу та в розірваній сорочці, приблизно в 3 метрах від цих чоловіків та автомобіля. Далі він закрив двері та не втручався у розмову. Самої бійки не бачив, але чув лише крики. Чим завершилися вказані події не знає. Вказані особи спілкувалися з Більцаном. Також він не бачив, щоби хтось намагався захистити потерпілого. В режимі роботи їхнього підприємства в той день та в подальшому нічого не змінилося. Особи, які знаходилися поряд з базою, не перешкоджали роботі підприємства, на якому він працює. На його адресу вказані особи агресії не проявляли. Будь-якого галасу під час того, коли він був в офісі, не чув. Зброї він не бачив. Він не пам`ятає як в подальшому працювало підприємство Більцана. Від автомобіля «BMW» він знаходився на відстані двох метрів. Хлопці були за автомобілем, який розділяв їх та ОСОБА_13 .
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 01.11.2016 року свідок ОСОБА_45 повідомив, що за наслідками спілкування трьох чоловіківта ОСОБА_46 , у останнього була розірвана сорочка, штани. У ОСОБА_13 були садна на обличчі та текла кров (т.2 арк. кримінального провадження 33-39).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_47 надав суду покази про те, що він був свідком бійки. Зокрема, він працював на сусідньому від ОСОБА_9 підприємстві. Одного разу, в спекотний день, він вийшов покурити та побачив бійку. Крім потерпілого, було ще три людини, з яких один брав участь в бійці, інші двоє стояли біля автомобіля чорного кольору. В бік потерпілого була лайка, а також чув лайку зі сторони потерпілого. У потерпілого бачив садна, порвану футболку. За вказаними подіями він спостерігав близько однієї хвилини, після чого закрив двері. Особисто він бачив, що потерпілого бив один чоловік ногами. Потерпілий побіг до своїх воріт, біля яких нікого не було, ворота були зачинені. Зброї він ні у кого не бачив. Після того, як відбулася бійка, потерпілий відбіг та почалася обоюдна словесна перепалка. Щоб хтось кидав каміння під час сварки він не бачив, хоча поруч з воротами знаходилася бита цегла. Особисто йому ніхто з вказаних чоловіків не погрожував. Автомату, а також іншої зброї він не бачив.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_48 надав суду покази про те, що він працював на Більцана охоронцем на території «Інституту чорної металургії», де перебувала різноманітна техніка: машини, крани, які належали ОСОБА_9 . Самого конфлікту біля території бази він не бачив, оскільки не працював в той день. На наступний день бачив лише пошкоджені ворота, які були зламані важкою технікою. Автомобілі «MAN» були в неробочому стані, тому їх на причепі витягували з території підприємства.
Відповідно до показів в судовому засіданні свідка ОСОБА_49 останньому, зі слів знайомих, відомо про побиття на базі ОСОБА_9 , у якого свідок працював з 2010 року, проте деталі побиття ОСОБА_9 йому не відомі. Свідком побиття він не був.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_50 надав суду покази про те, що у 2011 році він працював на ОСОБА_9 . Під час спілкування з робітником на прізвище ОСОБА_36 , останній повідомив про те, що на базу приїхав автомобіль «БМВ», з якого вийшли чотири чоловіки, відбулась бійка, після чого ОСОБА_36 відвіз ОСОБА_13 до лікарні. Конфлікт виник через цеглу. Особисто його в день бійки на підприємстві не було. Про події йому відомо тільки зі слів.
Свідок ОСОБА_51 надав суду показав про те, що зі слів знайомих йому відомо про бійку ОСОБА_52 та ОСОБА_53 . В той же час за яких саме обставин відбувалася бійка та причину бійки він не знає.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_54 надав суду покази про те, що працював охоронцем на підприємстві, яким керував потерпілий ОСОБА_9 . В той день він заступив до роботи близько 08:00 години ранку. Близько 09:00 години ранку приїхав автомобіль чорного кольору, з якої вийшло три чоловіки, один з яких підійшов до сторожки та попросив покликати керівника ОСОБА_9 . Через деякий час ОСОБА_13 з`явився до тих людей, що хотіли його бачити. Відразу зав`язалась словесна «перепалка» на підвищених тонах із нецензурною лексикою, а потім почалась бійка. Хто її почав він не бачив, так як знаходився всередині території, а із-за висоти паркану (2 2,5 метри) не міг нічого бачити, тому міг бачити те, що було видно в щілину паркану. Спочатку почали битись один на один Більцан та невідома йому особа. Так як ОСОБА_13 почав перемагати, то на допомогу невідомій особі прийшли ще двоє чоловіків та почали бити ОСОБА_13 . Через деякий час ОСОБА_13 швидко зайшов на територію бази. Після того хтось із невідомих осіб декілька раз кинув у ворота цеглиною та гучно кричав щоб Більцан вийшов до них знову. Через деякий час ОСОБА_13 знову вийшов і знову почалась бійка. У ОСОБА_13 були розбиті ніс та губа, була розірвана сорочка. Йому відомо, що конфлікт розпочався з питань бізнес-відносин. На території бази і поза територією були інші працівники. Проте під час конфлікту інші працівники підприємства не намагались втручатись, лише спостерігали. Ніхто не втручався в бійку, оскільки не бажали вмішуватись в бізнес-розбірку. Він був на території підприємства під час бійки, а по закінченню конфлікту виходив за територію, оскільки шукав черевик ОСОБА_13 , оскільки він його загубив. Особисто він зброї не бачив. Працівники в той день залишились далі працювати, він залишився на охороні. Погроз від тих людей до нього не надходило. Вказані особи не намагались проникнути на територію складських приміщень. Двері підприємства були закриті, проте вказані чоловіки їх не ламали, можливо стукали руками в двері. Особисто для нього під час конфлікту загрози не було.
У відповідності до протоколу огляду місця події від 06.06.2011 року з план-схемою до нього та фото-таблицею встановлено та оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення - ділянка місцевості, розташована за адресою: пл. Ак.Старобудова, 1, в місті Дніпропетровську. Ліворуч від оглядової ділянки розташована одноповерхова будівля з білої цегли, далі за нею розташовані дерева, з правої сторони від оглядової ділянки розташовані одноповерхові бокси з білої цегли з двома залізними воротами бордового кольору. Прямо від оглянутої ділянки розташовані металеві ворота сірого кольору, які на момент огляду пошкоджень не мають. За наслідками огляду виявлено та вилучено: 4 фрагмента цегли бордюру з речовиною бурого кольору; один недопалок цигарки з фільтром «СД»; один недопалок цигарки з фільтром «Мальборо» (т. 1 арк. кримінального провадження 53-54, 57, 59-65).
Як слідує з листа Жовтневого відділення поліції за № 37.3/4749 від 13.07.2016 року, згідно записів журналу обліку виїзду експертів на огляд місця події від 06.06.2011 року по вул. Ак. Стародубова, 1, у місті Дніпропетровську, в ході огляду місця події будь-які гільзи або патрони не вилучалися, було вилучено: 2 недопалка з фільтром та 4 фрагменти цегли з плямами РБК.
Згідно протоколу огляду від 06.06.2011 року з фото-таблицею до нього слідує, що за участі понятих, ОСОБА_55 та потерпілого ОСОБА_9 , була оглянута джинсова сорочка з коротким рукавом сірого кольору та штани х/б сірі. Вищезазначена сорочка має пошкодження у вигляді вертикального розриву по шву ззаду упродовж всієї довжини сорочки, горизонтального розриву по шву ззаду; на коміру мається пляма речовини бурого кольору, попереду ліворуч, вище кармана, на відстані близько 1 см. мається пляма бурого кольору на відстані близько 4 см. нижче карману. З лівої сторони маються дві плями бурого кольору. З правої сторони, попереду, на відстані близько 8 см. мається пляма бурого кольору. Вищезазначена сорочка вилучена та поміщена в поліетиленовий пакет. Під час огляду штанів встановлено, що вони мають пошкодження на лівій частині брюк, під коліном у вигляді розриву; над заднім лівим карманом на відстані близько 3 см. мається пляма бурого кольору (т. 1 арк. кримінального провадження 52).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.06.2011 року та план-схеми до нього оглянута ділянка місцевості, яка знаходиться в північній частині території, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в районі розташування бази ПП « ОСОБА_9 ». Під`їзд до території бази здійснюється по асфальтованій дорозі, яка йде до двостулкових металевих воріт. На відстані 50 метрів від воріт, в напрямку на південь, мається Х-образне перехрестя: праворуч відходить ґрунтова дорога, ліворуч асфальтна. Перед перехрестям праворуч розташована зелена зона, а також залізобетонна конструкція будівлі. Ліворуч розташована восьмиповерхова промислова будівля. За перехрестям ліворуч розташована огороджена трансформаторна підстанція. Праворуч цегляна промислова будівля. Під час огляду даної ділянки встановлено, що навколишнє оточення на місці не порушено. За наслідками огляду нічого не вилучалось (т. 1 арк. кримінального провадження 50-51).
Під час первісного огляду ОСОБА_9 судово-медичним фахівцем, про що складено висновок № 1631 від 06.06.2011 року з фото-таблицею до нього,у ОСОБА_9 виявлені: на лівій долоні у основи підвищення першого пальця рана, довжиною 0,8 см. орієнтовна горизонтально, краї рани рівні злиплі, нижній край підритий, верхній скошений, кінці гострокутні, у основи підвищення першого пальця навколо рани синець синюшно-фіолетового кольору, діаметром 1,5 см. По внутрішній поверхні плеча у середній третині синець невірно округлої форми, синюшно-фіолетового кольору, без чітких контурів, діаметром 2,5 см. На спині по середині дугоподібної форми лінійний крововилив з чіткими контурами, розмірами 7,0х0,2 см. На задній поверхні правого плеча у нижній третині 2 синця з вище вказаними властивостями, округлої форми, діаметром 1,0 см. та 1,2 см. Визначається асиметрія обличчя за рахунок набряку правої лобно-скроневої області, набряк на площі 8,0х5,0 см., на його фоні синець багровофіолетового кольору без чітких контурів, розмірами 4,0х5,0 см. По верхньому краю правої внутрішньої раковини садно 0,1х0,8 см., поверхня якого вкрита підсохлою світло-червоною речовиною на рівні оточуючої шкіри. По передній поверхні лівого колінного суглобу та верхньої третини лівої гомілки 2 садна, по передній поверхні правого колінного суглобу 1 садно переривчастого характеру, що складається з крапок та дрібних ліній, поверхня яких вкрита буро-червоною шкоринкою на рівні з оточуючою шкірою, садна займають площу 1,5х2 см., 0,5х2,5 см. відповідно (т. 2 арк. кримінального провадження 202-204).
Висновком експерта за № 1930е від 04.06.2014 року за наслідками проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлені ушкодження у вигляді: різаної рани на долонній поверхні лівої кисті у основи підвищення 1-го пальця з синцем навколо; синця на внутрішній поверхні правого плеча у середній третині; внутрішньо-шкіряного крововиливу на спині по середині; двох синців на задній поверхні правого плеча у нижній третині; синця та набряку м`яких тканин у правій лобно-скроневій області; садна по верхньому краю правої внутрішньої раковини; двох саден по передній поверхні лівого колінного суглобу та верхньої третини лівої гомілки; садна по передній поверхні правого колінного суглобу. За своїм характером, виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (на підставі п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 за № 6). Тілесні ушкодження у вигляді синців та саден спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), яким могла бути і рука, стиснута в кулак, або інші предмети за аналогічними властивостями. Тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на долонній поверхні лівої кисті спричинено від дії плаского предмету, що володіє колюче-ріжучими властивостями, про що свідчать рівні краї рани, гострокутні кінці, лінійна форма рани (т. 1 арк. кримінального провадження 105-106).
У відповідності з додатковим висновком судово-медичного експерта № 1724е від 16.04.2015 року, з урахуванням додатково наданої медичної документації, у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця та набряку м`яких тканин в правій лобно-скроневій області, садна по верхньому краю правої вушної раковини; різаної рани на долонній поверхні лівої кисті у основи підвищення 1 пальця з синцем навколо, синця на внутрішній поверхні правого плеча у середній третині, внутрішньо-шкіряного крововиливу на спині по середині; двох синців на задній поверхні правого плеча у нижній третині, двох саден по передній поверхні лівого колінного суглобу та верхній третині лівої гомілки; садна по передній поверхні правого колінного суглобу. Виявлені у нього тілесні ушкодження в області голови та обличчя, з урахуванням додатково наданої медичної документації, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 за № 6. Тілесні ушкодження в області тулубу та кінцівок, як кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступінь ознак їх загоєння (синці синюшно-фіолетового та синюшно-багрового кольору без чітких контурів; садна вкриті буро-червоними коринками на рівні оточуючої шкіри), можливо вказати, що термін їх спричинення становить до однієї доби до моменту обстеження, тобто вони могли бути отримані в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові від 06.06.2011.Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені від не менш як 8-ми механічних дій. Локалізація та характер виявлених у нього тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення, на який вказує ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту. Враховуючи характер та локалізацію всіх виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді саден в області колінних суглобів могли бути спричинені і при падінні з висоти вказаного зросту та ударом об тупу тверду поверхню. Решта виявлених у нього тілесних ушкоджень (розташованих по різним анатомічним лініям та поверхням) є не характерними для спричинення їх при одномоментному падінні з висоти власного росту (т. 1 арк. кримінального провадження 110-112).
Суд враховує, що у відповідності до висновку судово-медичного експерта за № 1930е від 04.06.2014 року всі тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , за своїм характером віднесені експертом до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки на підставі п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року за № 6.
В той же час, згідно з додатковим висновком судово-медичного експерта № 1724е від 16.04.2015 року, виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження в області голови та обличчя, з урахуванням додатково наданої медичної документації, за своїм характером віднесені експертом до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день) на підставі п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року за № 6.Тілесні ушкодження в області тулубу та кінцівок ОСОБА_9 , як кожне окремо, віднесені експертом до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Усуваючи розбіжності в зазначених експертних висновках, суд виходить з того, що додатковий висновок експерта № 1724е від 16.04.2015 року є більш обґрунтованим, ніж висновок експерта № 1930е від 04.06.2014 року в частині визначення характеру тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_9 , оскільки при проведенні первісної експертизи експерту фактично були надані неповні медичні дані щодо проходження лікування ОСОБА_9 , а тому за наслідками проведення нових досліджень додатково наданої медичної документації судово-медичний експерт розмежував за характером тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, дослідив механізм їх утворення з урахуванням показів потерпілого на слідчому експерименті, тобто надав вичерпні відповіді на всі поставлені на додаткову експертизу питання, а тому суд на підставі наведеного, надає перевагу додатковому висновку експерта № 1724е від 16.04.2015 року перед висновком експерта № 1930е від 04.06.2014 року, який в частині визначення характеру тілесних ушкоджень у потерпілого судом відхиляється.
Також стороною обвинувачення надані та досліджені судом наступні докази:
- довідка ДІП Жовтневого ВП капітана поліції ОСОБА_56 від 10.06.2011 року про те, що згідно бази даних ДАІ в Дніпропетровській області автомобіль «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_57 (т.1 арк. кримінального провадження 26);
- протокол огляду місця події від 06.06.2011 року, згідно якого об`єктом огляду є автомобіль «BMW», розташований правіше від центрального входу до Жовтневого РВ ДМУ за адресою: вул. Жуковського, 11 в місті Дніпропетровську (т. 1 арк. кримінального провадження 55-56);
- додаткова угода № 4 від 20.12.2016 року до договору оренди № 16-А-2015 від 01.04.2015 року, укладена між Державним підприємством «Експериментально-виробниче підприємство Інститут чорної металургії ім. З.І. Некрасова Національної академії наук України (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (Орендар) (т.1 арк. кримінального провадження 162);
- договір оренди № 16А-2018 від 01.03.2018 року, укладений між Державним підприємством «Експериментально-виробниче підприємство Інститут чорної металургії ім. З.І.Некрасова Національної академії наук України (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (Орендар) (т. 1 арк. кримінального провадження 163-165);
- акт прийому-передачі нерухомого майна від 01.03.2018 року з планом схемою (т.1 арк. кримінального провадження 166);
- висновок судово-технічної експертизи № 28/2.1.2.3/12 від 15.01.2018 року (т. 3 арк. кримінального провадження 207-209);
- лист Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 14.07.2016 року за № 37-3/4785 про те, що до Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області в період часу з 06.06.2011 року по теперішній час ОСОБА_11 та ОСОБА_15 не зверталися. У Жовтневому ВП ДВП зареєстровано дві заяви ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : ЖРЗПЗ № 7197 від 10.07.2012 року. Матеріали передані за належністю до іншого територіального ОВС (Ленінське ВП ДВП) вх. № 2012-7826; ЖРЗПЗ № 4601 від 04.06.2011 року, матеріал передано за належністю до іншого територіального ОВС (УГСБЕП в Дніпропетровській області № 3517 від 25.07.2011 року. Кримінальне провадження № 0001291 від 24.04.2014 року направлено до іншого територіального підрозділу ОВС, а саме до Дніпропетровського ВП ДВП (т. 3 арк. кримінального провадження 11);
- лист Дніпропетровського слідчого ізолятора від 05.05.2014 року за № 3/19-941 про надходження ОСОБА_9 до СІЗО міста Дніпропетровська 13.06.2011 року із медичним висновком про загальний стан його здоров`я та про хід його медичного обстеження (т. 3 арк. кримінального провадження 16);
- лист регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області № 31/4-247 від 30.01.2017 року, згідно якого станом на 26.01.2017 року за ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано автомобіль «Mitsubishi Lancer 1.6», номерний знак НОМЕР_3 , чорного кольору, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 11.10.2007 року; автомобіль «ВАЗ2101», номерний знак НОМЕР_6 , жовтого кольору, 1981 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 21.09.2005 року. За громадянами ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на території Дніпропетровської області транспортних засобів не зареєстровано (т. 3 арк. кримінального провадження 33).
На думку суду перелічені докази не містять даних щодо вчинення чи не вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, тобто ані підтверджують, ані спростовують обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а тому не можуть бути покладені в основу вироку,як докази вини або невинуватості обвинувачених, відповідно оцінка таким доказам судом не надається.
Від виклику та допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , допитаних під час досудового розслідування, прокурор, обвинувачений та захисник у судовому засіданні відмовились.
Через відмову учасників судового провадження від допиту свідка обвинувачення ОСОБА_58 , даний свідок безпосередньо судом не допитаний, відповідно оцінити покази свідка ОСОБА_58 , надані ним під час проведення слідчого експерименту, неможливо через їх похідний характер від безпосереднього допиту свідка, тому суд не надає оцінку письмовому доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 17.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_58 (т.1 арк. кримінального провадження 238 -244).
Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджена показами потерпілого ОСОБА_9 , свідків, допитаних в судовому засіданні, письмовими доказами, зібраними стороною обвинувачення під час досудового розслідування та покладеними судом в основу даного вироку.
Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що докази, які покладені в основу вироку, є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку достатніми для прийняття рішення про визнання обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
При цьому, суд критично відноситься до показань обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 з приводу того, що вони тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не наносили, а була лише штовханина між ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_9 .
Такі твердження обвинувачених не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки спростовуються показами потерпілого ОСОБА_9 , який суду показав, що його бив Новицький, який першим вдарив його кулаком у обличчя, що другим почав його бити ОСОБА_24 , після чого вони обступили його півколом і почали хаотично наносити удари руками і ногами; про те, що його бив і ОСОБА_23 , хоча менше всіх; що Новицький намагався завдати удар ножем в обличчя, але він відбив ніж рукою, через що отримав різану рану руки.
Незважаючи на те, що допитані в судовому свідки не бачили факту ушкодження руки ОСОБА_9 предметом, схожим на складний металевий ніж, покази потерпілого ОСОБА_9 про отримання даного ушкодження саме під час подій 06.06.2011 року підтверджуються висновком експерта за № 1930е від 04.06.2014 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено ушкодження у вигляді: різаної рани на долонній поверхні лівої кисті у основи підвищення 1-го пальця з синцем навколо, яке спричинено від дії плаского предмету, що володіє колюче-ріжучими властивостями, про що свідчать рівні краї рани, гострокутні кінці, лінійна форма рани (т. 1 арк. кримінального провадження 105-106). Тобто, характер і локалізація отриманого ОСОБА_9 тілесного ушкодження у виді різаної рани на долонній поверхні кисті свідчить про правдивість даних потерпілим показань, а свідки даного кримінального правопорушення могли і не бачити цього моменту, оскільки знаходились від місця бійки приблизно на відстані 10-15 метрів.
Твердження обвинувачених про їх непричетність до отримання потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень спростовується показами:
- свідка ОСОБА_41 про те, що наносили удари Більцану три людини;
- свідка ОСОБА_40 про те, що з автомобіля «БМВ» вийшло 5 осіб. Троє з цих осіб побігли до ОСОБА_13 , збили з ніг та почали бити;
- свідка ОСОБА_63 про те, що у бійці, крім потерпілого, приймали участь три людини;
- свідка ОСОБА_54 про те, що спочатку потерпілий ОСОБА_9 бився один на один з невідомою йому особою, а потім на допомогу цій особі прийшли ще двоє чоловіків та почали також бити Більцана.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_41 , ОСОБА_40 , ОСОБА_42 , ОСОБА_14 , ОСОБА_45 , ОСОБА_54 підтвердили факт того, що ОСОБА_9 був побитий та у нього була кров і порвані речі.
Про наявність тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 свідчать як висновок експерта № 1930е від 04.06.2014 року та додатковий висновок експерта № 1724е від 16.04.2015 року, так і інша,досліджена в судовому засіданні,медична документація на ім`я ОСОБА_9 , зокрема:
- довідка Дніпропетровської обласної клінічної лікарні «ім. Мечникова» № 3600 від 08.06.2011 року, згідно якої ОСОБА_9 знаходиться на стаціонарному лікуванні у 2-му нейрохірургічному відділенні з 08.06.2011 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (т. 1 арк. кримінального провадження 71);
- медична карта хворого ОСОБА_9 (т. 2 арк. провадження 191-211);
- лист КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» від 17.03.2016 року за № 3/288, згідно якого ОСОБА_9 знаходився на лікуванні у КЗ «ДОКЛМ» з 08.06.2011 року по 10.06.2011 року (медична карта № Э 3600) з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови. В лікарню «ім. І. Мечникова» доставлений каретою ОШМД п/ст. Жовтневого району у 00 год. 15 хвл. 08.06.2011 року. В приймальному відділенні був оглянутий черговим лікарем-нейрохірургом ОСОБА_64 . Як свідчать записи нейрохірурга ОСОБА_9 у побуті був побитий відомими йому особами. До 08.06.2011 року знаходився за місцем свого помешкання. Подальше лікування продовжував у нейрохірургічному відділенні № 2 КЗ «ДОКЛМ». Лікарем хворого до його виписки був ОСОБА_65 (т. 3 арк. кримінального провадження 54);
- медична картка пацієнта стаціонарного відділення, згідно якої ОСОБА_9 з 08.06.2011 року перебував у 2НХВ (т.3 арк. кримінального провадження 54);
- журнал стаціонарного хворого відділення нейрохірургії № 2, де мається запис про те, що ОСОБА_9 з 08.06.2011 року з 00 год. 15 хвл. перебуває у відділенні (т. 3 арк. кримінального провадження 56-58).
Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що доводи обвинувачених, в яких вони заперечили свою вину у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , тобто у вчиненні дій, за які передбачена кримінальна відповідальність ч. 2 ст. 125 КК України, суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.
В той же час, доводи обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що в їхніх діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, знайшли своє підтвердження.
Зокрема, з показів обвинувачених слідує, що оскільки відносини з потерпілим ОСОБА_9 стали неприязними через його дії щодо фактичного неповернення їх майна- цегли, яка була придбана в Запорізькій області для потреб суб`єкта господарювання, це і стало єдиною причиною їх прибуття до складських приміщень по АДРЕСА_3 , з метою повернути вантаж, у зв`язку з чим їх дії не були спрямовані на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.
Суд вважає такі доводи обвинувачених слушними з огляду на таке.
Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Положення ст. 94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Кримінальний процесуальний закон передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення, виходячи з вимог ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 92 КПК України, повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.
Європейський суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Суд виходить з того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вище вимог закону та практики Європейського суду з прав людини під досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 дотримано не в повному обсязі.
Згідно обвинувального акту, діяння ОСОБА_11 , ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України як такі, що виразилися у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.
За викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 06.06.2011 року близько 10:00 години ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а також невстановлена досудовим розслідуванням особа, на автомобілі чорного кольору марки BMW5, без державних номерних знаків, прибули до території складських приміщень за адресою: АДРЕСА_3 , які перебувають на праві оренди у ФОП « ОСОБА_13 », де:
- «…у громадському місці … ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, демонстративно, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, групою осіб, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки, у тому числі порушуючи нормальний режим роботи складських приміщень, де здійснює свою підприємницьку діяльність потерпіла ОСОБА_10 , почали наносити удари в область голови, тулуба та кінцівок ОСОБА_9 …»;
- «після чого, ОСОБА_12 дістав з кишені предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: складний металевий ніж і наніс удар в область кінцівки потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив різану рану лівої руки»;
- «вказані події відбувалися у присутності не менше 3 найманих працівників та змусили припинити здійснення підприємницької діяльності ФОП « ОСОБА_13 »;
- «під час нанесення ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , працівники ФОП « ОСОБА_13 », з метою залагодження конфлікту та надання допомоги потерпілому, намагаючись виконати свій громадський обов`язок, спробували втрутитися у виниклий конфлікт. Однак, продовжуючи свій спільний раптово виниклий злочинний умисел на вчинення хуліганських дій, невстановлена досудовим розслідуванням особа, з метою досягнення поставленої мети, направленої на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, з мотивів явної неповаги до суспільства, групою осіб, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки, у тому числі порушуючи нормальний режим роботи складських приміщень, де здійснює свою підприємницьку діяльність потерпіла ОСОБА_10 , підійшла до багажного відділення автомобіля чорного кольору марки BMW5, на якому вони прибули, та, взявши з нього предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: предмет, зовні схожий на мисливську гладкоствольну рушницю «Сайга», яку потерпілі та наймані працівники ФОП « ОСОБА_13 » сприймали як зброю, направила її у бік найманих працівників ФОП « ОСОБА_13 » та для переконливості наміру, у разі необхідності її застосувати…»;
- «…умисними хуліганськими діями ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , особи матеріали щодо якої виділені в окреме провадження та невстановленої досудовим розслідуванням особи приблизно на одну годину було перервано нормальне здійснення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 , яка для здійснення цієї діяльності орендує складські приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ».
Сторона обвинувачення звертала увагу суду на те, що з показів потерпілих та свідків підставою для висловлювання обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 в громадському місці нецензурною лайкою, завдання ударів потерпілому ОСОБА_9 став незначний привід. Прокурор вважав, що поведінка обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 свідчила про те, що вона не була зумовлена особистою неприязню обвинувачених до потерпілого, а свідчила про те, що обвинувачені бажали протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю у виді приниження гідності потерпілого, поєднаного з насильством над ним.
Прокурор звертав увагу на те, що під час конфлікту між обвинуваченими та потерпілим ОСОБА_9 , при якому були присутні свідки, які були працівниками підприємства, а саме: ОСОБА_41 , ОСОБА_40 , ОСОБА_14 , ОСОБА_47 , ОСОБА_54 , що також не заперечувалось і самими обвинуваченими, були висловлювання нецензурною лайкою, що свідчить про мотив явної неповаги обвинувачених до суспільства, громадського порядку та моральності.
В той же час суд звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною формою вини та мотивом явної неповаги до суспільства, тобто у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. При цьому така неповага має явний, тобто очевидний характер як для винного, так і для осіб, які спостерігають за його діями.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я також є об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність.
Зокрема, дії, що супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо знайомих осіб (членів сім`ї, родичів, сусідів та інших), і були викликані особистими неприязними стосунками, певними діями потерпілих тощо, кваліфікують як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Водночас наявність особистих неприязних стосунків між особами сама по собі ще не свідчить про відсутність хуліганського мотиву в діях обвинуваченої особи, адже для визначення мотиву злочинних дій потрібно враховувати їх характер та спосіб вчинення, причини, що спонукали особу вчинити певні дії, поведінку обвинуваченого та потерпілих до і під час події.
Відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань потерпілих, свідків, письмових доказів слідує, що 03.06.2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 , яка має свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 748309 (т.1 арк. кримінального провадження 155) та ОСОБА_12 , керівником якого є ОСОБА_11 , а найманим працівником ОСОБА_15 , був укладений договір щодо перевезення шламу з Дніпровського металургійного заводу «ім. Петровського» в місті Дніпрі до міста Запоріжжя Запорізької області.
Відповідно до товарно-транспортної накладної № 01АА, 03.06.2011 року автомобіль МАН, державний номер НОМЕР_1 автопідприємства ПП «Більцан Ю.Л.» на замовлення ПП «Націонал» з пункту навантаження: місто Дніпропетровськ до пункту розвантаження: місто Запоріжжя доставив сипучі матеріали (т. 1 арк. кримінального провадження 156).
В подальшому вантажний автомобіль «МАН», державний номер НОМЕР_1 , за вказівкою особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, був завантажений в смт. Куйбишево (нині - Більмак) Запорізької області цеглою та попрямував до міста Дніпра, але не прибув за місцем призначення, оскільки у нічний час 04.06.2011 року водій ОСОБА_14 прибув на територію складських приміщень, які перебувають на праві оренди у ФОП « ОСОБА_13 » за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки, у зв`язку із зміною довжини маршруту, не у повній мірі було здійснено розрахунок за надані ФОП « ОСОБА_13 » ОСОБА_12 послуги.
ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а також невстановлена особа, 06.06.2011 року прибули до території складських приміщень за адресою: АДРЕСА_3 , з приводу невиконання умов договору перевезення та відмови ОСОБА_9 , який є чоловіком ОСОБА_10 та, який з показів свідків,фактично керував ФОП « ОСОБА_13 », повернути цеглу.
В ході спілкування між ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а також невстановленою особою з одного боку та ОСОБА_9 з іншого боку,зав`язалася словесна сварка, через що у ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виникла особиста неприязнь до ОСОБА_9 .
Названі обставини передували подальшому нанесенню обвинуваченимитілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
Висновок суду про те, що приводом для бійки стала розмова щодо неповернення вантажу цегли потерпілим ОСОБА_9 , ґрунтується як на показах всіх обвинувачених, так і на показах потерпілого ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_42 , ОСОБА_38 , ОСОБА_40 , ОСОБА_54 , які підтвердили, що розмова щодо повернення ОСОБА_9 вантажу, вимоги потерпілого збільшити суму оплати за його доставку з боку ОСОБА_12 мали місце перед завданням обвинуваченими тілесних ушкоджень ОСОБА_9 і ці покази є послідовними та не суперечливими.
Відповідно обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинувачених свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_9 , яка виникла через сварку у відповідь на категоричну відмову потерпілого повернути цеглу, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Незважаючи на те, що відповідно до обвинувального акту зазначено, що вказані події змусили припинити здійснення підприємницької діяльності ФОП « ОСОБА_13 »; що вказаними діями ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , особи матеріали щодо якої виділені в окреме провадження та невстановленої досудовим розслідуванням особи приблизно на одну годину було перервано нормальне здійснення підприємницької діяльності ФОП « ОСОБА_13 », яка для здійснення цієї діяльності орендує складські приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , суд вважає такі висновки сторони обвинувачення такими, що не доведені поза розумним сумнівом.
Навпаки, хоча конфлікт між обвинуваченими та потерпілим ОСОБА_9 відбувався у громадському місці, однак суд,з наданих прокурором доказів, не встановив того, що внаслідок побиття ОСОБА_9 припинилася робота складських приміщень ФОП « ОСОБА_13 » або ж того, що у конфлікт були безпосередньо втягнуті працівники ФОП « ОСОБА_13 », знищене майно підприємця тощо.
Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 07.06.2011 року та план-схеми до нього під час огляду території, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в районі розташування бази ПП « ОСОБА_9 » встановлено, що навколишнє оточення на місці не порушено, за наслідками огляду нічого не вилучалось (т. 1 арк. кримінального провадження 50-51).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 працівник ФОП « ОСОБА_13 » показував про те, що троє осіб сварились з ОСОБА_9 з приводу оплати, а коли почались крики та сварка, він пішов у магазин. На територію підприємства в той день він не заходив, але бачив, що його автомобіль все ще стоїть завантажений цеглою. Після цих подій він перевезень не здійснював, оскільки його автомобіль був завантажений цеглою та у нього не було заплановано роботи.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 працівник ФОП « ОСОБА_13 » показував в суді про те, що в день побиття ОСОБА_9 його не було на роботі, а наступного дня та усі послідуючі дні підприємство працювало в звичайному режимі.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_40 надав покази про те троє з осіб, які вийшли з «БМВ», били виключно ОСОБА_13 , в той час, як машина з цеглою стояла на базі, оскільки за перевезення замовники не заплатили.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 надав суду покази про те, що сварилися виключно троє чоловіків та Більцан, сварка перейшла у фізичний конфлікт, під час якого вказані чоловіки наносили удари Більцану.
Свідок ОСОБА_42 , допитаний в судовому засіданні, показував про те, що внаслідок з`ясування питань щодо несплати за перевезення був побитий виключно ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_45 , надаючи свої покази, зазначав, що як працівник фірми «Прокс», яка розташовувалася поруч з підприємством ОСОБА_9 , бачив, як біля воріт складських приміщень стояли три чоловіка, які спілкувалися з Більцаном, проте він не втручався у їх розмову. Свідок не бачив, щоби хтось намагався захистити потерпілого, втрутитися у розмову або бійку. В режимі роботи їх підприємства в той день та в подальшому нічого не змінилося. Особи, які знаходилися поряд з базою, не перешкоджали роботі підприємства, на якому він працює. На його адресу вказані особи агресії не проявляли. Будь-якого галасу під час того, коли він був в офісі, не чув.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_47 також вказував на те, що лайка була лише в бік потерпілого та з його боку, після чого була бійка. Свідок спостерігав за подією близько однієї хвилини, після чого закрив двері. Особисто йому ніхто не погрожував.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_48 , який працював на Більцана охоронцем, показував, що на наступний день бачив пошкоджені ворота, але вони були зламані важкою технікою. Автомобілі «MAN» були в неробочому стані.
З показів свідків ОСОБА_49 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 слідує, що був побитий лише ОСОБА_9 .
При цьому, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_54 , який працював охоронцем у ОСОБА_9 , повідомив суду, що конфлікт між чоловіками та ОСОБА_9 розпочався з питань бізнес-відносин. На території бази і поза територією були інші працівники, проте під час конфлікту інші працівники підприємства не намагались втручатись, лише спостерігали. Ніхто не втручався в бійку, оскільки не бажали вмішуватись в бізнес-розбірку. Працівники в той день залишились далі працювати, він залишився на охороні. Погроз від тих людей, які побили ОСОБА_9 , до нього не надходило. Вказані особи не намагались проникнути на територію складських приміщень. Двері підприємства були закриті та вказані чоловіки їх не ламали, можливо стукали руками в двері. Особисто для нього під час конфлікту загрози не було.
Таким чином, твердження сторони обвинувачення про те, що через вказані події у конфлікт були безпосередньо втягнуті працівники ФОП « ОСОБА_13 », що дії обвинувачених змусили припинити здійснення підприємницької діяльності ФОП « ОСОБА_13 »; що діями обвинувачених приблизно на одну годину було перервано нормальне здійснення підприємницької діяльності ФОП « ОСОБА_13 », є суперечливими та такими, що спростовані показами вищевказаних свідків, які також спростували і твердження потерпілих про те, що транспортні засоби, які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 протягом десяти днів не виїжджали на об`єкти замовника.
Надаючи оцінку показам потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_68 та ОСОБА_69 про те, що після того, як потерпілого ОСОБА_9 завели на територію підприємства, обвинувачені кидали цеглу у ворота підприємства, а також коли потерпілий ОСОБА_9 намагався зайти на територію підприємства, втратив черевик, а обвинувачений ОСОБА_11 підняв його та закинув на трансформаторну підстанцію, суд виходить зі змісту обвинувального акта, який визначає межі судового розгляду, в якому орган досудового розслідування, описуючи хуліганські дії обвинувачених, не зазначив про кидання обвинуваченими цеглою у ворота підприємства та про дії ОСОБА_11 щодо черевика потерпілого ОСОБА_9 .
Суд також виходить з того, що у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к, звернуто увагу на те, що хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й застосування обвинуваченими насильства до конкретного потерпілого через наявність невирішеного питання щодо сплати за доставку цегли не свідчать про те, що поведінка обвинувачених була зумовлена бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Конфлікт мав у своїй основі конкретні особисті відносини між його сторонами. Привід, який став поштовхом для подальшого розвитку подій, чітко стосувався саме ОСОБА_9 і подальші дії як обвинувачених, так і потерпілого ОСОБА_9 в ході конфлікту зумовлювалися особистим мотивом.
Суд вважає, що у цьому випадку заподіяння насильства у вигляді спричинення тілесних ушкоджень конкретному потерпілому у зв`язку із наявністю цивільно-правових відносини хоча й мало місце біля території громадського об`єкту, однак посягало не на громадський порядок чи моральність, а саме на здоров`я ОСОБА_9 .
Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові (справа №288/1158/16-к) вказала, що за відсутності мотиву явної неповаги до суспільства, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для їх кваліфікації як хуліганства.
На відміну від кримінальних правопорушень проти особи, коли кримінально карані дії супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, зазначені дії як хуліганство кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом (постанова Верховного Суду України від 04.10.2012 року у справі № 5-17кс12; № 5-41кс14 від 05.02.2015 року). З цього висновку чітко видно, що склад хуліганства матиме місце лише тоді, коли основним безпосереднім об`єктом посягання є саме громадський порядок.
Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що мотивом конфлікту між обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а також невстановленою особою та потерпілим у цьому кримінальному провадженні стала бесіда про можливий грошовий борг за послуги перевезення перед ФОП « ОСОБА_13 », з приводу чого ОСОБА_9 , який є чоловіком ФОП ОСОБА_10 ,висловив своє незадоволення, яке, в ході словесної перепалки, призвело до завдання йому фізичних ударів.
Таким чином, хоча конфлікт і відбувався у громадському місці, однак основним безпосереднім об`єктом посягання обвинувачених було здоров`я потерпілого, а не громадська безпека.
Що стосується тверджень прокурора про те, що однією із ознак хуліганства та його кваліфікуючою ознакою є застосування ОСОБА_12 предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: складного металевого ножа, яким він наніс удар в область кінцівки потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив різану рану лівої руки, і те, що невстановлена досудовим розслідуванням особа застосувала предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: предмет, зовні схожий на мисливську гладкоствольну рушницю «Сайга», яку потерпілі та наймані працівники ФОП « ОСОБА_13 » сприймали як зброю, направивши її у бік найманих працівників ФОП « ОСОБА_13 » та для переконливості наміру, у разі необхідності її застосувати, суд виходить з наступного.
Так, свідок ОСОБА_41 надав суду покази про те, що один з чоловіків, які були з обвинуваченими, дістав автомат та дав зрозуміти, що краще не втручатися у конфлікт. Хтось казав, що автоматом була «Сайга». Пострілів він не чув. Людина, яка тримала зброю, направила її робітників з натяком на те, щоб вони не лізли. Автомат був зі складаним прикладом, темний. Автомат він сприйняв, як справжню зброю.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 надав суду покази про те, що один з чоловіків підійшов до багажнику автомобіля «БМВ», дістав автомат, вставив магазин. Вказаний чоловік тримав автомат над відкритим багажником. Далі ОСОБА_13 збили з ніг та почали бити, але його увага була звернута на чоловіка з автоматом. Після цього чоловіки кидали цеглу по воротам. Лунали звуки, чи то від ударів цеглою по воротам, чи то від пострілів, точно сказати не зміг.
Свідок ОСОБА_42 повідомив суду про те, що зі слів інших робітників йому відомо, що люди, які прибули на автомобілі «БМВ» були із автоматом.
Свідкам ОСОБА_14 та ОСОБА_70 , які 06.06.2011 року перебували біля місця події, нічого не відомо про автомат в руках осіб, які прибули на автомобілі «БМВ».
Свідки ОСОБА_45 , ОСОБА_47 ствердно пояснили, що автомату в руках осіб, які прибули на автомобілі «БМВ», не бачили, жодних пострілі свідки не чули.
Свідок ОСОБА_54 повідомив суду про те, що особисто він зброї ні у кого не бачив та не може ствердно говорити, чи казали працівники підприємства про наявність у осіб, які прибули на автомобілі «БМВ» зброї.
Приймаючи до уваги те, що під час оглядів місця події гільзи від зброї знайдені не були, враховуючи суперечливі покази свідків щодо наявності чи відсутності звуків пострілу зі зброї, суд вважає, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт здійснення особою, що не встановлена на досудовому розслідуванні, пострілу предмету, схожого на гладкоствольну рушницю «Сайга».
Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 02.02.2018 року та відеозаписом до нього, потерпілий ОСОБА_9 впізнав зброю, що використовувалась в ході вчинення хуліганських дій, позначеною під № 3 - мисливський карабін «Сайга» 410, 2008 року випуску (т.2 арк. кримінального провадження 95-98).
Протоколом огляду речей від 02.02.2018 року з фототаблицями до нього, диском відеозапису встановлено, що об`єктом огляду є мисливська гладкоствольна рушниця Сайга 410 К, яку в ході проведення слідчих дій пред`явлено для впізнання. Довжина даної зброї 82 см., довжина внутрішнього ствола 17 см., наявні всі основні агрегати, окрім магазину. На ствольній коробці стрілкою зеленого кольору заклеєний індивідуальний номер зброї. При її видаленні встановлений номер: НОМЕР_9 . Вказану рушницю в ході слідчої дії впізнав потерпілий ОСОБА_9 . Також, після проведення впізнання речей виявлений карабін під № 4, зі схемами, індивідуальними ознаками та інвентарним номером НОМЕР_10 . Вказаний карабін вилучений та переданий на зберігання в дозвільну систему (т.2 арк. кримінального провадження 99-104).
З довідки Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області за № 5/1217 від 25.03.2015 року слідує, що станом на 24.03.2015 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 власниками зареєстрованої зброї не значаться. За даними Інтегрованої інформаційно-пошукової системи (ППС) ОВС України громадянин ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником зареєстрованої зброї: рушниця гладкоствольна Сайга НОМЕР_11 , серія НОМЕР_12 . Дозвіл на зброю видав Жовтневий РОВД міста Дніпропетровська за № 51 від 27.12.2010 року, строком до 27.12.2016 року (т.2 арк. кримінального провадження 188).
Відповідно до листа Жовтневого РВ Дніпропетровського міського управління від 14.07.2014 року № 41/2432 вих., громадянин ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в дозвільній системі Жовтневого РВ ДМУ як власник мисливської гладкоствольної зброї з 27.10.2010 року. Має в особистому користуванні мисливську рушницю Сайга410К02 кал. 410 № Н-09270484 (т. 3 арк. кримінального провадження 20).
Таким чином, під час проведення огляду речей 02.02.2018 року потерпілий ОСОБА_9 впізнав карабін «Сайга» 410, який має серійний номер НОМЕР_9 , та який розміщений під № 3, проте карабін «Сайга 410», який має серійний номер НОМЕР_10 , зареєстрований та належить ОСОБА_11 , який при проведенні впізнання речей розташований під № 4, ОСОБА_9 не впізнаний.
Відповідно в ході досудового розслідування не встановлено, що саме із застосуванням карабіна «Сайга 410» серійний номер НОМЕР_10 , який зареєстрований за ОСОБА_11 , було вчинено кримінальне правопорушення.
Крім того, в ході досудового розслідування не встановлено складного металевого ножа, яким ОСОБА_12 наніс удар в область кінцівки потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив різану рану лівої руки.
Частина 4 ст. 296 КК України передбачає кримінальну відповідальність за дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Сторона обвинувачення, кваліфікуючи дії обвинувачених за ч. 4 ст. 296 КК України, виходила з такої ознаки, як застосування предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, а саме:складного металевого ножа та предмету, зовні схожого на мисливську гладкоствольну рушницю «Сайга».
У відповідності до п. 11 Постанови пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.
Судом встановлено, що така кваліфікуюча ознака хуліганства, як застосування предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, як щодо складного металевого ножа, так і щодо предмету, зовні схожого на мисливську гладкоствольну рушницю «Сайга», - не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.
Так, з показів потерпілого ОСОБА_9 , наданих в судовому засіданні, слідує, що обвинувачений ОСОБА_12 наніс йому удар ножем в область кінцівки, який він відбив, від чого йому було спричинено різану рану лівої руки.
Під час досудового розслідування кримінального провадження ножі на місці події або у обвинувачених не вилучалися.
Жодні ножі у даному кримінальному провадженні не оглядалися та з ними не проводилися криміналістичні експертні дослідження, в тому числі з питань їх спеціальної переробки або пристосування для нанесення тілесних ушкоджень, що могло би вказувати на їх відношення, як до спеціальних предметів, визначених ч. 4 ст. 296 КК України.
Таким чином, прокурором у судовому засіданні не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено складним металевим ножем, який відноситься до холодної зброї або таким, який був якимось чином спеціально пристосованим, тобто попередньо обробленим, і міг би відноситися до спеціально пристосованого предмета, як зазначено в обвинувальному акті.
Під час огляду 02.02.2018 року мисливської гладкоствольної рушниці Сайга 410 К, яку в ході слідчої дії впізнав потерпілий ОСОБА_9 (т. 2 арк. кримінального провадження 99-104), не встановлено, що дана рушниця була якимось чином спеціально пристосована, тобто попередньо оброблена, експертного дослідження з цієї рушницею не проводилося, відповідно доказів, які б вказували на можливість віднесення гладкоствольної рушниці Сайга 410 К до спеціально пристосованого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, як зазначено в обвинувальному акті, не має.
Відповідно, прокурором у судовому засіданні не доведено, що кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням гладкоствольної рушниці - карабіна «Сайга 410» серійний номер НОМЕР_10 , який зареєстрований за ОСОБА_11 ,і що саме цей карабін був якимось чином спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень.
Таким чином, оскільки складного металевого ножа, яким заподіяно тілесне ушкодження ОСОБА_9 не знайдено, як і не встановлено факту спеціального пристосування предмету, зовні схожого на мисливську гладкоствольну рушницю «Сайга», відповідно наявними в справі доказами підтвердити пред`явлене обвинувачення в цій частині неможливо.
Дана позиція суду узгоджується із правовим висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду від 08.05.2019 року у справі № 761/13616/14-к, щодо не встановлення судами першої та апеляційної інстанції ознак предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також враховується позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, про те, що: «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Приймаючи до уваги відсутність доказів вчинення обвинуваченими хуліганства саме із застосуванням спеціально пристосованих предметів для нанесення тілесних ушкоджень, враховуючи приписи ч. 3 ст. 337 КПК України, у відповідності до яких суд не наділений процесуальними повноваженнями встановлювати нові обставини вчинення кримінального правопорушення та виходити за межі пред`явленого обвинувачення, якщо це погіршує становище особи,приймаючи до уваги те, що органом досудового розслідування не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність у обвинуваченого ОСОБА_12 та невстановленої особи предметів, саме спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, як це визначено в обвинувальному акті, тому суд дійшов висновку про недоведеність обвинувачення в цій частині.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Вказане має місце тоді, коли діяння особи, яке згідно з обвинувальним актом ставиться їй у провину, підлягає кваліфікації за менш тяжкий злочин, ніж це зазначено в обвинувальному акті.
Як наслідок, згідно вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вважав за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки це необхідно для ухвалення справедливого вироку, захисту прав людини і її основоположних свобод, це покращує становище обвинувачених, а тому суд кваліфікував дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 125 КК України.
Такі висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, який уже надавав висновки щодо виходу судів нижчих ланок за межі обвинувачення (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі № 51-1290 км 18; постанова Великої Палати Верховного Суду 03.07.2019 року у справі № 288/1158/16-к).
При цьому, незважаючи на те, що мотивом конфлікту між обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а також невстановленою особою та потерпілим ОСОБА_9 стала бесіда про грошовий борг за послуги перевезення перед ФОП « ОСОБА_13 », враховуючи те, що конфлікт між обвинуваченими та потерпілим ОСОБА_9 розпочався внаслідок оспорювання сторонами умов виконання договору перевезення, тобто з цивільно-правових відносини, суд, виходячи з вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, не може вирішувати питання щодо наявності в діях обвинувачених ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України, оскільки це буде погіршувати становище обвинувачених, приймаючи до уваги те, що санкція ч. 3 ст. 355 КК України є більш суворою, ніж санкція ч. 4 ст. 296 КК України.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченим, суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових правопорушень. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Так, призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_11 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює на посаді керівника ФОП « ОСОБА_4 », одружений, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_71 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_72 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , судом не встановлено.
Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_12 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, одружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_73 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позитивно характеризується за місцем проживання.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 слід призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних його обставин, даним про осіб обвинувачених.
Частина 5 ст. 74 КК України встановлює, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнані винуватими у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке відноситься до кримінального проступку.
Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
У відповідності до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Згідно ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
На підставі постанови слідчого від 07.03.2018 року обвинувачений ОСОБА_12 по кримінальному провадженню № 0000290 оголошувався у розшук, через що зупинялося досудове розслідування вказаного кримінального провадження до 10.04.2018 року, коли постановою слідчого досудове розслідування було відновлено у зв`язку із затриманням ОСОБА_12 .
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.09.2019 року ОСОБА_12 засуджено за ч. 1 ст. 396 КК України за дії, вчинені 31.07.2019 року.
ОСОБА_11 засуджено 19.09.2019 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 296 КК України за дії, вчинені 31.07.2019 року.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, у відношенні ОСОБА_9 вчинено обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 06.06.2011 року.
Санкція ч. 2 ст. 125 КК України, яке відноситься до кримінального проступку, передбачає найбільш суворе покарання у виді обмеження волі.
Таким чином, строк давності притягнення обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України сплив 06.06.2016 року.
Відповідно оголошення ОСОБА_12 у розшук 07.03.2018 року та до вчинення ОСОБА_12 та ОСОБА_11 нових кримінальних правопорушень 31.07.2019 року не вплинуло на перебіг строку давності притягнення до кримінальної відповідальності по даному кримінальному провадженню в розумінні ч.ч. 2 та 3 ст. 49 КК України, тому є всі підстави для застосування у відношенні всіх обвинувачених вимоги п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України та звільнення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_12 засуджено 18.09.2019 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 396 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням на строк 1 рік, те, що ОСОБА_11 засуджено 19.09.2019 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням на строк 2 роки
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2021 року ОСОБА_11 звільнено від призначеного 19.09.2019 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська покарання у виді 2 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання;
Таким чином, в силу вимог п.1 ч. 1 ст. 89 КК України, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є такими, що не мають судимості.
Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У справі заявлений цивільний позов, який декілька разів уточнювався потерпілим цивільним позивачем ОСОБА_9 та потерпілою - цивільною позивачкою ОСОБА_10 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 .
Просили стягнути солідарно на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 з цивільних відповідачів обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 400000 грн. Стягнути солідарно на користь ОСОБА_10 з цивільних відповідачів обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Стягнути солідарно на користь ОСОБА_9 з цивільних відповідачів обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11500 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн.
Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст.ст. 128,129 КПК України цивільний позов особи, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовані КПК України, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так, оскільки вчинення кримінального правопорушення відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 не доведено, відповідно в задоволенні позову цивільного позивача ОСОБА_10 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 слід відмовити в повному обсязі.
У судовому засіданні знайшла своє підтвердження вина обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, лише відносно потерпілого ОСОБА_9 .
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_9 про солідарне стягнення на його користь з цивільних відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 11500 грн., слід зазначити наступне.
В обґрунтування в цій частині своїх позовних вимог, цивільний позивач зазначив, що матеріальна шкода ОСОБА_9 складається з: вартості медикаментів та медичних препаратів під час госпіталізації 2500 грн.; внаслідок пошкодження нових брюк вартістю 3500 грн.; внаслідок пошкодження нової сорочки вартістю 2500 грн.; вартості двох розбитих мобільних телефонів марки SAMSUNGDOUSC 5212, яка дорівнює 3000 грн. Сумарна вартість складає 11500 грн.
У судовому засіданні встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 були пошкоджені і його речі.
Разом з тим, суд не може погодитись з заявленою сумою витрат потерпілого ОСОБА_9 за вартість медикаментів та медичних препаратів, яких він використовував під час госпіталізації у розмірі 2500 грн.; вартість нових брюк у розмірі 3500 грн.; вартість нової сорочки у розмірі 2500 грн. за пошкоджений одяг; вартості двох розбитих мобільних телефонів марки SAMSUNGDOUSC 5212 у сумі 3000 грн., оскільки потерпілим ОСОБА_9 не надано жодних доказів того, що він дійсно поніс такі витрати та саме на таку заявлену суму, а також не доведено у судовому засіданні належними та допустимими доказами факт розбиття обвинуваченими двох мобільних телефонів SAMSUNGDOUSC 5212, тому в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача ОСОБА_9 матеріальної шкоди у розмірі 11500 грн. слід відмовити.
Щодо вирішення цивільного позову ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч.3 цієї статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.
Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Судом об`єктивно встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_9 спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, внаслідок спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , порушення його життєвого укладу, що негативно вплинуло на його здоров`я, в тому числі і на його психічний стан.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченими, ступінь їх вини, глибину душевних страждань потерпілого, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинувачених, вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан обвинувачених та дійшов висновку про часткове задоволення вимог про солідарне відшкодування з обвинувачених на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди у розмірі 25000 грн.
В іншій частині позовних вимог потерпілому ОСОБА_9 слід відмовити.
Запобіжні заходи обвинуваченим по даному кримінальному провадженню на момент проголошення вироку не обиралися, а тому питання щодо запобіжних заходів вироком суду не вирішується.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
Судові витрати по справі відсутні, а тому їх доля вироком суду не вирішується.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі п. 2) ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , звільнити від покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк два роки, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі п. 2) ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , звільнити від покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк два роки, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 до цивільних відповідачів обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 про солідарне стягнення на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 400000 грн.; про солідарне стягнення на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_9 до цивільних відповідачів обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про солідарне стягнення на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11500 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн. - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 в іншій частині відмовити.
Речовий доказ: мисливську гладкоствольну рушницю «Сайга 410» серійний номер НОМЕР_10 , яка залишена на зберігання працівникам дозвільної системи Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_11 .
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1