ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3064/21 Справа № 175/4590/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст.135 КК України -

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2021 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено.
Продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17 грудня 2021 року.
Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу було залишено без задоволення.
Рішення суду обґрунтовано тим, що наявність існування ризиків є реальною, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не змінилися та не дозволяють застосувати альтернативні (інші) види запобіжних заходів, оскільки ступінь цих ризиків, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення і суворості покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , у разі доведеності його вини за вчинення злочину, є достатніми для продовження запобіжного заходу ще на 60 днів.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . Постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі - цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ігнорування практики ЄСПЛ.
Сторона захисту вважає, що клопотання про продовження запобіжного заходу нічим не відрізняється від минулих клопотань про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апелянт зазначає, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зазначає, що прокурор лише перераховує вищезазначені ризики, однак, не зазначає обставини, чому вказані ризики не зменшились та не зазначає про нові ризики які виправдовують тримання особи під вартою. Жодний із цих ризиків не існує, оскільки у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_7 , буде переховуватися від суду, оскільки його попередня поведінка говорить про інше, так як останній має постійне місце мешкання та реєстрацію, місці соціальні зв`язки, раніше не судимого.
Вказує на те, що вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , він вчиняти також не збирається, і протилежному немає жодних доказів.
В даній справі "розумність" строку тримання під вартою вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані. Також до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри, не кажучи вже про тримання особи під вартою.
Посилається на те, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, вина його не доведена, а пред`явлене обвинувачення не обґрунтоване та не підтверджене доказами, клопотання про продовження запобіжного заходу, не містить чіткого аргументування необхідності застосування запобіжного заходу та жоден ризик передбачений ст. 177 КПК України не доведений, а клопотання подане із порушенням вимог процесуального кодексу.
Також у своєму рішенні суддя не зазначив розмір застави, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою.
Тож, як витікає з приписів ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник не просили розглядати апеляційну скаргу за їх участю. Будь яких заяв від обвинуваченого та його захисника до суду не надходило.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Таким чином, з урахуванням того, що учасники апеляційного провадження не заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути розглянута за відсутності сторін кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 107 ч. 4 КПК України, без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлена на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисників підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0000660 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст.135 КК України.
19 жовтня 2021 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_7 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , яке є злочином невеликої тяжкості та тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 8 років позбавлення волі. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, як і неможливості призначення судового засідання до його закінчення, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги захисника про незаконність та необгрунтованість ухвали суду, апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Посилання апелянта на те, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, колегія суддів вважає таким, що в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, допитуються свідки, досліджуються докази, а тому вказані ризики дійсно продовжує існувати і судом з урахуванням цього цілком обґрунтовано обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд також враховує й посилання сторони захисту на значну тривалість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 . Однак, з огляду на критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 28 КПК України, практику Європейського Суду з прав людини, а саме рішення ЄСПЛ у справі W. vs. Switzerland де вказано, що питання розумності знаходження обвинуваченого під вартою повинно оцінюватися у кожній справі відповідно до її специфічних рис, а тривале тримання під вартою може бути виправданим, лише тоді, коли є специфічні ознаки суспільного інтересу, який незважаючи на презумцію винуватості, переважає правило поваги до свободи особи колегія суддів, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості інкримінованих злочинів й існуючий суспільний інтерес, вважає виправданим продовження застосування до обвинуваченого у цьому конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст.135 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4