Березівський районний суд Одеської області
13.01.2022
Справа № 494/1257/21
Провадження № 1-кп/494/133/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2022 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Березівка Одеської області кримінальне провадження №0000463 від 31 грудня 2017 року відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 120 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Березівського районного суду Одеської області знаходиться справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.120 Кримінального кодексу України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2021 року, вказана справа надійшла в провадження судді ОСОБА_1 та передана йому до розгляду.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року справу призначено до підготовчого судового засідання на 03.11.2021 року. В подальшому розгляд справи був відкладений у зв`язку з хворобою обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначення справи до судового розгляду, зазначив, що підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Обвинувачений стосовно призначення справи до судового розгляду заперечив.

Захисник обвинуваченого в судовому засідання заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав. Зокрема зазначив, що він не відповідає вимогам пунктів 2, 5, 6, 8 частини 2 статті 291 КПК України, а також не відповідає вимогам пунктів 1, 3 частини 4 статті 291 КПК України. Так, зокрема в обвинувальному акті не зазначені відомості про громадянство ОСОБА_4 . Також, обставини, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні №0000463, а саме: подія кримінального правопорушення(час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого чіткого та конкретного відображення у складеному щодо ОСОБА_4 обвинувальному акті. Окрім цього, зазначає, що у викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, які містяться в обвинувальному акті зазначено чотири епізоди вчинення ОСОБА_4 протиправних дій щодо ОСОБА_8 , які мали місце в 2017 році. По першому, другому та третьому епізодах дата, час вчинення ОСОБА_4 протиправних дій відносно ОСОБА_8 в обвинувальному акту не зазначені, відомості про мотиви вказаних дій ОСОБА_4 відсутні, згадки про форму його вини взагалі не має. На думку захисника, зазначення в обвинувальному акті фактів застосування ОСОБА_4 фізичного насильства до ОСОБА_8 (другий та третій епізоди) наводить на думку про те, що виклад фактичних обставин справи не узгоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_4 за ч.1 ст. 120 КК України. Також викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, описуючи четвертий епізод протиправних дій ОСОБА_4 слідчий дійшла до висновку, що ним відносно ОСОБА_8 було вчинено насильство психологічного характеру, яке відповідно до диспозиції частини 1 статті 120 КК України, яка діяла станом на листопад 2017 року, не відноситься до наслідків доведення особи до самогубства, а тому не має зазначатися в обвинувальному акті в такому формулюванні. Окрім цього, слідчим не вказано в обвинувальному акту обтяжуючу обставину, передбачену пунктом 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя, або іншої особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах, не вказано яких саме експертиз стосуються витрати заявлені в обвинувальному акті, не додано до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування та розписку підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову і реєстру матеріалів досудового розслідування. Також захисник зазначив, що в порушення вимог статті 293 КПК України, за відсутності відповідного письмового доручення прокурора, копія обвинувального акту 30.09.2021 була вручена ОСОБА_4 та його захиснику не особисто прокурором ОСОБА_3 , а безпосередньо слідчим ОСОБА_9 , тобто вказана процесуальна дія була проведена не уповноваженою на те особою. Враховуючи наведене, просить задовольнити клопотання та повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор заперечив заявлене стороною захисту клопотання, зазначив , що на стадій підготовчого судового засідання суд не визначає правильність кваліфікації, в обвинувальному акті зазначено одноепізодне правопорушення, а не 4-рьох епізодне, як зазначає захисник. Обтяжуючі обставини можуть бути встановленні в ході судового розгляду. Стосовно видів проведених експертиз, то дані щодо таких будуть надані також в ході судового розгляду. Додатки до обвинувального акту долучені. Враховуючи наведене, просив відмовити в задоволенні клопотання захисника.

Потерпіла підтримала думку прокурора, просила призначити обвинувальний акт до судового розгляду, а в задоволенні клопотання захисника відмовити.

Представник потерпілої просила призначити обвинувальний акт до судового розгляду, в задоволенні клопотання захисника відмовити. Зазначила, що ст. 291 КПК України будь-яких конкретних вимог до викладу фактичних обставин справи не містить, не повний виклад фактичних обставин формулювання обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акту.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілої та її представника, дослідивши обвинувальний акт з додатками, доходить висновку, що він на підставі пункту 3 частини третьої ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України, а клопотання захисника обвинуваченого частковому задоволенню.

З огляду на ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір завданої кримінальним правопорушення шкоди, тощо.

Згідно зі ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та розумність його строків, а за ст. 283 цього Кодексу, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

За приписами ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти в тому числі наступне рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч.2.ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до ч.4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.

Відповідно до положень ст. 109 ч.1 та 2 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Згідно із ст. 291 ч.1 КПК України обвинувальний акт - це процесуальний документ про закінчення досудового розслідування, якій складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс-16, переглядаючи судові рішення з підстав, передбачених пунктом 2 ст. 445 КПК України, яка є обов`язковою для виконання, Верховний Суд України зазначив, що аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, суд відзначає, що, як підкреслено у наведеній Постанові, - є головним, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. З огляду на це обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, мають бути викладеними чітко і конкретно, та наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
При цьому, Верховний Суд України звернув увагу на необхідність дотримання правових позицій, викладених у міжнародних джерелах права. Так, у рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.
Так в обвинувальному акту, всупереч вимогам пункту 2 частини 2 ст. 291 КПК України в анкетних даних щодо обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні відомості про громадянство обвинуваченого.

Обставини, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: подія кримінального правопорушення(час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого чіткого відображення у складеному щодо ОСОБА_4 обвинувальному акті. Вказані обставини, визначені частиною статті 91 КПК України, відсутні як у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так й у формулюванні обвинувачення. По подіях зазначених в обвинувальному акті, що відбувались в липні, серпні та листопаді 2017 року, в ході яких ОСОБА_4 вчинив протиправні дії відносно ОСОБА_8 не зазначено у вказаному акті час вчинення таких дій, відомості про мотиви ОСОБА_4 при їх вчиненні , відсутні згадки про форму його вини. В подіях, що мали місце в листопаді 2017 року, в ході яких ОСОБА_4 нецензурно висловлювався на адресу ОСОБА_8 , висловлював образи, які принижували її людську гідність, погрожував спричиненням тілесних ушкоджень, а також завдав удар долонею по обличчю ОСОБА_8 залишається невідомими удар долонею якої руки, якої сили та в яку частину обличчя ОСОБА_8 завдав ОСОБА_4 потерпілій, чи були заподіяні внаслідок цього удару останній тілесні ушкодження, який був їх характер, локалізація та ступінь тяжкості.

Зазначення в обвинувальному акті фактів застосування ОСОБА_4 фізичного насильства до ОСОБА_8 свідчить про те, що виклад фактичних обставин справи не узгоджується з правовою кваліфікацією дій Попика за ч. 1 ст. 120 КК України. Зі змісту обвинувального акту вбачається, що вищевказані протиправні дії, вчинені ОСОБА_4 , були віднесені слідчим до таких кваліфікуючих ознак диспозиції кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 120 КК України, як жорстке поводження із ОСОБА_8 та систематичне приниження її людської гідності. Водночас, викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, описуючи подій, що мали місце 18.11.2017 року протиправних дій ОСОБА_4 слідчий дійшла до висновку, що ним відносно ОСОБА_8 було вчинено насильство психологічного характеру, яке відповідно до диспозиції частини 1 статті 120 КК України, яка діяла станом на листопад 2017 року, не відноситься до наслідків доведення особи до самогубства, а тому не має зазначатися в обвинувальному акті в такому формулюванні.

Таким чином, органом досудового розслідування не конкретизована подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 . Такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, взагалі не дозволяє суду визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого. Окрім цього, вищевказані недоліки викладу фактичних обставин кримінального правопорушення не дали можливість органу досудового слідства зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, зокрема, належним чином викласти формулювання обвинувачення.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що згідно витягу із ЄРДР від 09.09.2021 про реєстрацію кримінального провадження №0000463 самогубство було вчинене ОСОБА_8 у приміщенні гаражу домоволодіння, а згідно обвинувального акту щодо ОСОБА_4 воно було вчинене за місцем мешкання ОСОБА_8 , яким, на думку суду, гараж не був.

Суд вважає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення не є відокремленими поняттями. Хоча кожна відомість (поняття) має своє термінологічне значення та відповідає кожне своєму призначенню, загальною рисою їх є відповідність суті обвинувачення. Вказані обставини повинні бути викладені хронологічно, юридично стисло та мотивовано і саме головне доступно для будь-якої особи, незалежно від освіти, роду занять, або мовних ознак.

Виклад фактичних обставин є встановленими під час досудового розслідування відомостями про обставини скоєння кримінального правопорушення. За своє суттю встановлені фактичні обставини є набагато ширшими ніж формулювання обвинувачення та мають містити не тільки подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), однак і частково обставини які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (серед іншого: твердження про вчинення особою кримінального правопорушення; форму вини; мотив і мету вчинення кримінального правопорушення; та інш.)

Формулювання обвинувачення це фактично виклад об`єктивної сторони злочину, тобто той стислий висновок, який робить прокурор або слідчий щодо лише події злочину та безумовно з точною кваліфікацією дій особи, відповідно до Кримінального Кодексу України.

У будь-якому випадку це не однорідні поняття і не можуть бути викладені як єдині за своїм змістом та формою, про що зазначено у даному обвинувальному акті та фактично дублюються прокурором як у викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, так і в формулюванні обвинувачення.

Також, суд погоджується з доводами захисника, що всупереч пункту 6 частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт не містить таку обтяжуючу обставину, передбачену пунктом 6-1 частини 1 статті 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.

Доводи захисника щодо не долучення до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування та розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування є безпідставними, оскільки такі додатки надійшли до суду разом з обвинувальним актом.

Стосовно не зазначення видів експертиз в обвинувальному акті, які були проведенні в даному кримінальному провадженні, то згідно вимог п.8 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті зазначаються, лише розмір витрат на залучення експерта. Доводи захисника в цій частині також не заслуговують на увагу.

Копія обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування були вручені підозрюваному та його захиснику, про що останні надали розписку прокуророві ОСОБА_3 , таким чином доводи стосовно надання таких матеріалів слідчим ОСОБА_9 спростовується наведеним.

Враховуючи вищенаведене, зазначені порушення позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд такого обвинувального акту і розглянути його.

Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам КПК України.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 291,314, 315, 370 - 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту задовольнити частково.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000463 від 31.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.120 КК України - повернути прокурору Березівської окружної прокуратури для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1