УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/9613/21

Номер провадження 1-кс/495/2981/2021

13 грудня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю:
скаржника адвоката ОСОБА_3 (в інтересах володільця вилученого майна ОСОБА_4 )

слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно із вимогами ст.169 КПК України (в порядку ст.303 КПК України),

В С Т А Н О В И В:
09.12.2021 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 (далі по тексту скаржник) звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність слідчого Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, в порядку ст.303 КПК України. Згідно автоматичного визначення слідчого судді, скарга передана на розгляд слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 .
Так, скаржник просить суд зобов`язати слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 негайно повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як законному володільцю вилученого майна,тимчасово вилучений в нього 22.11.2021 року під час проведення огляду місця події автомобіль марки «ЗАЗ», модель 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі, кузова, рами НОМЕР_2 , який було поміщено на штраф-майданчик у м. Арциз, вул. Транспортна, 2-Б.
Зі скарги вбачається, що відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на автомобіль «ЗАЗ 1102», державний номер НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 відмовлено.
Відповідно до постанови слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про визнання речовим доказом постановлено «ЗАЗ 1102», державний номер НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 повернути на відповідальне зберігання користувачу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За твердженням скаржника, слідчим проігноровано вимоги законодавства і процесуальні обов`язки щодо повернення законному володільцю тимчасово вилученого майна, в арешті якого було відмовлено.

Крім того, скаржник зазначає, що слідчий під приводом повернення ОСОБА_4 автомобілю схилив його до написання розписки про отримання ним від слідчого на відповідальне зберігання автомобілю.

Між тим, слідчий автомобіль ОСОБА_4 не повернув, відправивши його за автомобілем на штраф-майданчик, який знаходиться у місті Арциз, де ОСОБА_4 було відмовлено у поверненні автомобілю.

Дані обставини і стали підставою для звернення до суду із відповідною скаргою.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Частиною 2 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно із ч.2 ст.91 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу, покладається на слідчого, прокурора (ч.1 ст.92 КПК України).

Згідно вимогам ст.ст. 2, 7-11 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, завдання кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а також, що загальними засадами кримінального провадження є засади верховенства права та законності, повага до людської гідності.

Відповідно до ст.ст. 303-304 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, рішення слідчого, прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником, рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ч.2 ст.307 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, слідчий суддя за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може: скасувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язати припинити дію, зобов`язати вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.

Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень праві свобод, гарантованих конвенцією.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України).

Згідно із пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги-лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Згідно із 21 статтею Кримінального процесуального кодексуУкраїни, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Як вбачається з матеріалів скарги, слідчим СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001390 від 22.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 в частині накладення арешту на автомобіль «ЗАЗ 1102», державний номер НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 було відмовлено.
Відповідно до постанови слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про визнання речовим доказом постановлено автомобіль «ЗАЗ 1102», державний номер НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 повернути на відповідальне зберігання користувачу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між тим, за твердженням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 вказаний вище автомобіль на теперішній час не повернуто.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Окрім того, ч.2 ст.328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
При цьому, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді вилучення, утримання, арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу, але слідчим не доведено мету здійснення такого обмеження відповідного права.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, слідчий суддя приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно із вимогами ст.169 КПК України, в порядку ст.303 КПК України, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 214, 303-305, 307 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно із вимогами ст.169 КПК України (в порядку ст.303 КПК України) задовольнити.

Зобов`язати слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 негайно повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як законному володільцю вилученого майна,тимчасово вилучений в нього 22.11.2021 року під час проведення огляду місця події автомобіль марки «ЗАЗ», модель 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі, кузова, рами НОМЕР_2 , який було поміщено на штраф-майданчик у м. Арциз, вул. Транспортна, 2-Б.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 17.12.2021 року о 14:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1