Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2022 задоволене клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 04 квітня 2022 року включно, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чимкент Республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник оскаржує її з мотивів незаконності. Посилається на те, що стороною обвинувачення не доведено, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати. З огляду на наведене, відсутня необхідність у продовженні її підзахисному виняткового запобіжного заходу. Тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний зі триманням під вартою.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила обрати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний зі триманням під вартою, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу і просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Положення ст.177 КПК України регламентують, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
На думку апеляційного суду, місцевий суд відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_8 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
У кримінальному провадженні № 0001335 ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Місцевим судом у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України, за ступенем тяжкості належить до категорії особливо тяжких злочинів.
Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений раніше судимий, у 2016 році звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання за вчинення тяжких корисливих злочинів.
Також у обвинуваченого ОСОБА_8 на території Волинської області відсутнє місце проживання та міцні соціальні зв`язки.
Апеляційним судом також встановлено, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки ОСОБА_8 може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Даний ризик цілком обґрунтований, оскільки, як встановлено під час апеляційного розгляду, всі свідки судом ще не допитані, а у випадку дачі ними викривальних показань щодо ОСОБА_8 , останньому цілком ймовірно загрожує призначення судом покарання за особливо тяжкий злочин на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі«Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Апеляційний суд вважає, що, продовжуючи обвинуваченому винятковий запобіжний захід, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, вони хоч і мають місце, однак жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для скасування рішення місцевого суду і відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому виняткового запобіжного заходу та застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, як про це прохає сторона захисту.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді