Провадження № 11-кп/824/195/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
при секретарі: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Дарницького районного суду м.Києва від 22 серпня 2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання в м. Києві, раніше неодноразово судимого, востаннє 30.03.2016 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 3 ст.185, 69 КК України до 1 року позбавлення волі, 21.11.2016 року звільнений по відбуттю покарання,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три роки), з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішено судом питання речових доказів та процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_7 10.05.2019 року приблизно о 10 годині 30 хвилин умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна поєднаного з проникненням в інше приміщення, знаходячись на АДРЕСА_2 через незамкнені тамбурні двері пройшов до загального коридору, де були розташовані квартири мешканців АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 вказаного будинку, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: велосипед марки «Bergamont» вартістю 6300 гривень, який перебував біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 , після чого ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, але незабаром був виявлений та затриманий.

Не погоджуючись з вироком, прокурор, не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, в решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтуванні вказує, що судом під час призначення покарання залишено поза увагою той факт, що обвинувачений будучи неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи непогашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисний корисливий злочин, відшкодування за який відбулось за рахунок повернення викраденого майна, у зв`язку з затриманням останнього на місці вчинення злочину та вилучення викрадених речей.
Заслухавши доповідь судді,думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого, котрий підтримав вирок суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступного.

Оскільки фактичні обставини справи, кваліфікація дій та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України в апеляційному порядку не оскаржується, тому колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексі, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі-Постанова) передбачено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, з застосуванням до винного положення ст. 75 цього Кодексу, при звільненні його від відбування покарання з випробуванням,не було в повній мірі враховано всі обставини вчиненого протиправного діяння, характеристику особи винного та його поведінку протягом судового розгляду, що свідчить про ставлення ОСОБА_7 до вчиненого.
Зокрема, поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став і знову вчинив інкримінований йому злочин маючи непогашені судимості.
Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, тяжкості вчиненого злочину, обставин скоєного, даних про попередню соціальну поведінку засудженого, на думку колегії суддів, ОСОБА_7 безпідставно звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, що не сприяє меті покарання виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Призначення апеляційним судом обвинуваченому основного покарання будь-якого виду, яке належить відбувати реально, якщо вироком суду першої інстанції, особу було звільнено від відбування покарання, є погіршенням правового становища цієї особи, рішення про призначення покарання у такому випадку викладається у формі обвинувального вироку.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого та конкретні обставини справи, особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має малолітню доньку, у вчиненому злочині розкаявся.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі ч.2 ст.404 КПК України ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, які він повинен відбувати реально.
В зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, - задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м.Києва від 22 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити у цій частині свій вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК Українипокарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим у цей же строк з дня отримання копії вироку.

Судді: