ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/95/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження № 0001731 від 12.12.2021 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001731 від 12.12.2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 259 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до двох місяців, до 01 квітня 2022 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що клопотання прокурора про продовження строків досудового розслідування ні йому, ні обвинуваченому ОСОБА_7 вручено не було.

Стверджує, що прокурором не дотримано вимоги ст.199 КПК України при зверненні із клопотанням про продовження строку тримання під вартою, оскільки строк тримання під вартою закінчувався 09 лютого 2022 року, а клопотання подано 27 січня 2022 року.

На думку апелянта, суд не вправі на стадії підготовчого судового засідання продовжувати запобіжний захід, а тому суд прийняв рішення, яке не передбачене законом і вийшов за межі своїх повноважень.

Вказує, що суд не прийняв до уваги доводи сторони захисту стосовно того, що обвинувачений має постійне місце проживання і реєстрації, не вчиняє дій по ухилення від суду, свою провину в інкримінованому йому злочині визнає повністю і тому не обґрунтував ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Просить скасувати оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого до 01 квітня 2022 року та винести нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу; прокурора, який рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав до її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок, викладений в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що обставини, зазначені при обранні та, відповідно, продовжені запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 існують і по даний час.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, перешкоджання розгляду кримінального провадження в розумні строки.

За наведених обставин, доводи апелянта про недоведеність ризиків, визначених ст.177 КПК України та відсутність підстав для продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Оскільки завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 01 квітня 2022 року.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Сам факт наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, як і визнання ним вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, не може бути підставою для зміни йому запобіжного заходу, як про це ставить питання адвокат, оскільки це жодним чином не спростовує наведені в ухвалі місцевого суду висновки про те, що ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, не зменшились і продовжують існувати.

Колегія суддів звертає увагу, що розгляд клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 проводився на стадії підготовчого судового засідання, коли досудове розслідування уже завершено.

Тому твердження апелянта, що йому не було вручено клопотання про продовження строків досудового розслідування, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не може бути предметом дослідження апеляційного суду під час розгляду скарги на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу на стадії судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Звернення прокурора з таким клопотанням раніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не суперечить приписам вказаної правої норми, у зв`язку з чим доводи захисника ОСОБА_10 про недотримання прокурором вимог ст.199 КПК України, який 01 лютого 2022 року звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, який закінчувався 09 лютого 2022 року, є безпідставними.

Непереконливими є також доводи сторони захисту про відсутність повноважень суду вирішити питання про продовження строку тримання під вартою під час підготовчого судового засідання, оскільки це питання врегульовано приписами ч.3 ст.315 КПК України, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства.

Як вбачається з оскаржуваної апелянтом ухвали, розгляд судом питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 проводився на підставі відповідного клопотання прокурора, поданого в порядку ст.199 КПК України, та вирішувався у відповідності до ст.ст.314-317 КПК України що узгоджується з положеннями глави 27 КПК України, якою регламентовано порядок проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої водночас із визначеннями законних

випадків тримання особи під вартою та процесуальних гарантій обрання і продовження застосування таких запобіжних заходів визнається неправильним лише "автоматичне" продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі "Чанєв проти України", рішенням ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України»).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді