печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Академія наукової краси» на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає неповерненні тимчасового вилученого майна під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000052 від 22.04.2021 р.,-

ВСТАНОВИВ:
04.08.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Академія наукової краси» на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає неповерненні тимчасового вилученого майна під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000052 від 22.04.2021 р.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 30.04.2021 року слідчими СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві у складі: проведено огляд нежитлових приміщень (будівлі цеху) за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 9.

Після вилучення всього товару, склад було опечатано та доступ працівникам ТОВ «АКАДЕМІЯ НАУКОВОЇ КРАСИ» до майна обмежено, що підтверджується протоколом огляду від 22.04.2021.

Згідно наданих листів від виробників товару косметичні засоби, які належать ТОВ «АКАДЕМІЯ НАУКОВОЇ КРАСИ» та зберігалися на складі, є речами, що швидко псуються (засоби професійної косметики), та які повинні зберігатися за низьких температур.

Адвокат вказує, що водночас після огляду 30.04.2021 слідчими прийнято рішення відключити склад, де зберігаються професійні косметичні засоби від пристроїв кондиціонування, які підтримували необхідну температуру на складі. В результаті таких протиправних дій більшість товару, яка зберігається на складі вже не придатна до використання.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.05.2021 відмовлено в задоволенні клопотання про арешт товарно-матеріальних цінностей ТОВ «АНК».

Окрім того 17.05.2021 року слідчими СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2021 проведено огляд офісу за адресою: м. Київ, вул. Паньківська, 5, третій поверх

Після вилучення всього товару, склад в офісі було опечатано та доступ працівникам ТОВ «АКАДЕМІЯ НАУКОВОЇ КРАСИ» до майна обмежено, що підтверджується протоколом огляду від 17.05.2021. Вилучені косметичні засоби є також речами, що швидко псуються та які повинні зберігатися за низьких температур.

18.05.2021 року постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві визнано речовими доказами речі та документи, які було вилучено 17.05.2021 року та передано на відповідальне зберігання ВАМ, ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2021 відмовлено в задоволенні клопотання про арешт товарно-матеріальних цінностей ТОВ «АНК».

З врахуванням зазначеного, оскільки арешт на вилучені речі та документи частково не накладено, то є необіхідність у поверненні тимчасово вилученого майна, а тому адвокат просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна ТОВ «АКАДЕМІЯ НАУКОВОЇ КРАСИ, вилученого на підставі протоколу огляду від 30.04.2021 та протоколу огляду від 17.05.2021;

- зобов`язати прокурора Офісу Генерального прокурора або іншу уповноважену особу повернути ТОВ «АКАДЕМІЯ НАУКОВОЇ КРАСИ» майно, яке було вилучене під час огляду приміщень 30.04.2021 року, за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 9, а саме в частині якого прокурору було відмовлено в арешті у кримінальному провадженні 0000052 від 22.04.2021 (судова справа 761/16180/21)

- зобов`язати прокурора Офісу Генерального прокурора або іншу уповноважену особу повернути ТОВ «АКАДЕМІЯ НАУКОВОЇ КРАСИ» майно, яке було вилучене під час огляду приміщень 17.05.2021 року за адресою: м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5, третій поверх, а саме в частині якого прокурору було відмовлено в арешті у кримінальному провадженні 0000052 від 22.04.2021 (судова справа 761/18432/21)

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином, через канцелярію суду заявником було подано заяву про те, що скаргу підтримує та просить розглядати у його відсутність.

Слідчий/прокурор у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, заперечення прокурора, приходжу до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове кримінального провадження №0000052.

Процесуальне керівництво здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Так, з наданих доказів суду, вбачається, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.05.2021 було частково відмовлено в задоволенні клопотання про арешт товарно-матеріальних цінностей ТОВ «АНК», вилучених під час огляду 30.04.2021.

Також, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2021 було частково відмовлено в задоволенні клопотання про арешт товарно-матеріальних цінностей ТОВ «АНК», вилучених під час огляду 14.05.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України, огляд проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Так, ч. 2 ст. 237 КПК України передбачено, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Частиною 5 ст. 237 КПК України передбачено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160166, 170174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, вбачається з доводів, що ухвалами слідчих суддів арешт було накладено частково, а тому як наслідок майно на яке не було накладено арешту підлягає поверненню закономму володільцю.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що речі та документи, які були вилучені під час огляду та на які слідчі судді не наклали арешт, підлягають поверненню, оскільки станом на день розгляду скарги, арешт на дане майно не накладено, а іншого ораном досудового розслідування не спростовано та не доведено.

Відтак, скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Зобов`язати прокурора Офісу Генерального прокурора або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні №0000052 від 22.04.2021 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «АКАДЕМІЯ НАУКОВОЇ КРАСИ» майно, яке було вилучене під час огляду приміщень 30.04.2021 року, за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 9, а саме в частині якого прокурору було відмовлено в арешті на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного судді м. Києва від 28.08.2021 у провадженні 761/16180/21.

Зобов`язати прокурора Офісу Генерального прокурора або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні №0000052 від 22.04.2021 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «АКАДЕМІЯ НАУКОВОЇ КРАСИ» майно, яке було вилучене під час огляду приміщень 17.05.2021 року, за адресою: м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5, третій поверх, а саме в частині якого прокурору було відмовлено в арешті на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного судді м. Києва від 06.07.2021 у провадженні 761/18432/21.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 Ільєва