КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
власника майна ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погодженого прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт вилученого в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , майна, а саме:штатного розпису на 4 аркушах формату A4; грошових коштів в сумі 121 900 гривень; грошових коштів в сумі 375 доларів США; грошових коштів в сумі 2190 ЄВРО; мобільного телефону марки «SIGMA» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому вставлені сім-карти з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; портативних принтерів в кількості 2 шт.; планшетного ПК ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 ; реєстратора № М-02-5505.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно ОСОБА_5 під час обшуку його житла за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначав, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна з дотриманням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України було подане 14.08.2021 засобами поштового зв`язку та відповідно до автоматичного розподілу справ, 20.08.2021 передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_9 , який у період з 21.08.2021 по 27.08.2021 перебував у відпустці.
Під час з`ясування прокурором ОСОБА_6 28.08.2021 дати розгляду поданого клопотання, слідчий суддя особисто повідомив, що клопотання вже розглянуто з дотриманням строків, визначених ст. 172 КПК України, хоча фактично рішення було прийняте лише 09.09.2021, про що свідчить дата постановлення ухвали.
Копію оскаржуваної ухвали прокурору вручено 18.10.2021.
Таким чином, на переконання апелянта, слідчим суддею, в порушення вимог ст. 172 КПК України, розгляд клопотання проведено без участі прокурора, який прибув для участі в судовому засіданні та жодним чином слідчий або прокурор про дату судового розгляду не повідомлялись.
При цьому, до клопотання подано докази, які підтверджують, що вилучене майно є речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України, а також, на переконання апелянта, є підстави для накладення на нього арешту відповідно до ст. 170 КПК України, які не були враховані слідчим суддею.
Прокурор зазначав, що під час обшуку житла підозрюваного ОСОБА_5 вилучено мобільний телефон, портативні принтери, реєстратор та штатні розписи працівників, які могли бути засобами вчинення злочину, тобто правомірно визнані слідчим речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України.
Також, було вилучено грошові кошти, які, на переконання апелянта, підлягають арешту з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації на підставі ст. 96-2 КК України та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку власника майна ОСОБА_5 , який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності прокурора, та дані про направлення прокурору копії оскаржуваної ухвали, у матеріалах судового провадження відсутні.
Як зазначив апелянт, копію оскаржуваної ухвали прокурору вручено 18.10.2021, тоді як подано апеляційну скаргу 25.10.2021 (понеділок).
З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, апеляційну скаргу подано в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000808 від 18.08.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

13.08.2021 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших юридичних осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам окремих громадян, вчиненому організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.07.2021 задоволено клопотання слідчого, та надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 .
Згідно даних протоколу обшуку від 13.08.2021, цього дня за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено штатний розпис на 4 аркушах формату A4; грошові кошти в сумі 121 900 гривень; грошові кошти в сумі 375 доларів США; грошові кошти в сумі 2190 ЄВРО; мобільний телефон марки «SIGMA» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому вставлені сім-карти з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; портативні принтери в кількості 2 шт.; планшетний ПК ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 ; реєстратор № М-02-5505.
Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 від 13.08.2021, вилучене за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000808.
20.08.2021 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , в якому просила накласти арешт на вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:штатний розпис на 4 аркушах формату A4; грошові кошти в сумі 121 900 гривень; грошові кошти в сумі 375 доларів США; грошові кошти в сумі 2190 ЄВРО; мобільний телефон марки «SIGMA» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому вставлені сім-карти з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; портативні принтери в кількості 2 шт.; планшетний ПК ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 ; реєстратор № М-02-5505.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000808.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання, слідчий суддя виходив з того, що слідчим не доведено необхідність застосування арешту, та відповідність вилученого майна критеріям речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, у кримінальному провадженні.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Обгрунтовуючи в клопотанні підстави для накладення арешту на вилучені речі та грошові кошти, слідчий у клопотанні зазначив, що арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів.
Однак, не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами речі та грошові кошти, вилучені під час обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ,слідчим у клопотанні не доведено таку мету накладення арешту на вилучене майно, як збереження речових доказів.

Як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000808, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , речі та грошові кошти, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема могли були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання і постанова слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000808 містять посилання на те, що вилучене майно містить сліди вчинення злочину, без обгрунтування, яким чином, зокрема, вилучені грошові кошти можуть містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, в якому підозрюється ОСОБА_5 .
У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе використання вилученого майна.
Ураховуючи наведені обставини, клопотання про арешт майна не містить, тапрокурором не надано доказів того, що вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, може бути речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000808.
На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, слідчий не перевірив, чивиправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власників такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 майно, не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні слідчого про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обгрунтовано відмовив у його задоволенні.

Інших, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, матеріали клопотання не містять.

Посилання прокурора у апеляційній скарзі на те, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_5 грошові кошти підлягають арешту з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, не впливає на правильність висновків слідчого судді, оскільки колегія суддів перевіряє законність постановленої ухвали в межах розгляду клопотання, поданого слідчим до суду першої інстанції, яке не містило посилання щодо накладення арешту на вилучене майно з підстав, передбачених п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що клопотання слідчого розглянуто без повідомлення та участі слідчого і прокурора, не можуть бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді з огляду на положення ч. 1 ст. 172 КПК України, відповідно до якої, неприбуття слідчого та/або прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Крім того, вказані посилання прокурора спростовується даними наявної у справі судової повістки з викликом в судове засідання на 09.09.2021 на 10 год. 30 хв., з наявним на ній особистим підписом ОСОБА_11 від 08.09.2021 (який входить до складу групи слідчих у даному кримінальному провадженні, відповідно до даних долученої до клопотання постанови про зміну групи слідчих від 12.08.2021), про отримання такої повістки для передачі ОСОБА_5 (а.с. 153).
Наведене свідчить про обізнаність слідчого групи слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000808 про дату, час та місце розгляду клопотання.
Інші доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в його задоволенні, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3