КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4832/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
21 вересня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями прокурора відділу особливих доручень управління правової допомоги Департаменту міжнародного-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року задоволено частково клопотання прокурора відділу особливих доручень управління правової допомоги Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно та накладено арешт на транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , шляхом заборони його відчуження.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор відділу особливих доручень управління правової допомоги Департаменту міжнародного-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, з доповненнями в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити повністю клопотання прокурора відділу особливих доручень управління правової допомоги Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, такою, що постановлена у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а тому має бути скасована.
Апелянт вказує на те, що транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_2 , був придбаний за кошти ошуканих громадян та є об`єктом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. ч. 2, 3 ст. 209 КК України, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні. Придбання вказаного транспортного засобу здійснювалось ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , що підтверджується протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_9 . ОСОБА_8 зареєструвала його за своїм батьком ОСОБА_7 . 22.07.2021 підозрювана ОСОБА_8 оголошена в розшук.
Також апелянт зазначає, що виявлений та вилучений під час обшуку транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_2 має суттєве значення для розслідування даного кримінального провадження, так як він є предметом злочину, передбаченого ст. 209 КК України, у зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні його вартості. З вказаною метою по даному кримінальному провадженні винесено постанову про призначення судової транспортної експертизи для встановлення вартості даного транспортного засобу. Для закінчення проведення призначеної судової товарознавчої експертизи та встановлення вартості вказаного транспортного засобу, необхідним буде проведення його огляду за участі експерта, що передбачено положеннями ч. 3 ст. 237 КПК України.
Таким чином, вбачається наявність достатніх підстав вважати, що повернення транспортного засобу «HYUNDAITUCSON», VIN: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_2 , може призвести до його знищення, перетворення чи відчуження, що може перешкоджати кримінальному провадженню та подальшому судовому розгляду.
Апелянт зазначає, що з обставин викладених в клопотанні про арешт майна вбачається, що обраний засіб забезпечення кримінального провадження є «співмірним» обставинам справи та не є занадто обтяжливим. Таким чином, клопотання сторони обвинувачення про арешт майна було належним чином мотивованим та обґрунтованим, однак з невідомих причин всі викладені у ньому обставини, а також додані до цього докази були проігноровані слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали, а тому вона має бути скасована, а клопотання про арешт майна задоволено повністю.
В судове засідання власник майна не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги з доповненнями, яку вона підтримала з наведених в ній підстав та просила задовольнити її в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Досудовим розслідуванням установлено, що у 2016 році громадяни України, перебуваючи на її території створили стійке ієрархічне об`єднанням декількох осіб (п`ять і більше), члени якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації.
До складу вказаної злочинної організації увійшли ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та інші невстановлені наразі особи які, починаючи з 2017 року вчинили у складі цієї організації заволодіння коштами іноземних громадян шляхом шахраства, в особливо великих розмірах, з використанням електронно-обчислювальної техніки, з подальшою легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних внаслідок вчинення такого суспільного небезпечного протиправного діяння.
Залучення коштів відбувалося через спеціально створені Інтернет-сайти та трейдингові платформи під назвами: «Trade Capital», яка діяла на сайті www.tradecapital.com; «Fibonetik», яка діяла на сайті www.fibonetik.com; «Nobel Trade», яка діяла на сайті www.nobeltrade.com, «Forbslad», яка діяла на сайті www.forbslad.com; «Huludox», яка діяла на сайті www.huludox.com, які нібито дозволяли отримувати прибуток від начебто реальних торгів на фондовому ринку різними фінансовими інструментами. З метою введення інвесторів в оману, учасники злочинної організації, за допомогою програмного інтерфейсу сайтів імітували здійснення угод з купівлі-продажу активів та фіктивне значне зростання прибутку від вкладених коштів.
Після цього особам, які вклали кошти та подали заявку на виведення прибутку у готівку телефонували працівники спеціально створених колл-центрів, які вдаючи з себе представників вказаних торгівельних платформ, обманним шляхом вимагали внесення додаткових коштів в сумі 15% від отриманого прибутку в якості збору за обслуговування та комісії за переведення в готівку.
У подальшому акаунти вкладників блокувались, а розміщені на них кошти привласнювались учасниками злочинної групи.
Таким чином, шляхом обману, який виразився у запевненні потерпілих про реальність торгівлі різними фінансовими інструментами та можливість отримання прибутку, зловживаючи довірою, яка виникла в результаті віртуального знайомства з потерпілими та тимчасових дружніх відносин, учасники злочинної організації, до складу якої входили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та інші невстановлені особи, розслідування стосовно яких здійснюється в інших країнах, достовірно знаючи про незаконність своїх дій та про те, що кошти, які потерпілі вносять під виглядом торгівлі фінансовими інструментами для отримань надуманого прибутку, останнім повернуті не будуть, починаючи приблизно з 08.04.2016, діючи умисно, систематично, в складі злочинної організації, з використанням електронно-обчислювальної техніки, в особливо великих розмірах, заволоділи чужим майном грошовими коштами іноземних громадян (268 осіб) на загальну суму 9 364 532, 46 євро, що є особливо великим розміром.
У подальшому, після вчинення шахрайства, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та інші невстановлені учасники організованої групи - громадяни України, отримавши злочинним шляхом кошти потерпілих, вчинили фінансові операції та правочини з ними шляхом перерахування та придбання на своє ім`я, близьких родичів та осіб з кола свого оточення рухомого та нерухомого майна (житлові та нежитлові приміщення, парко місця, транспортні засоби).
У березні 2021 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру в учиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.
У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
17.06.2021 ОСОБА_8 повідомлено про підозру в учиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 209 КК України.
Місце знаходження ОСОБА_8 в Україні встановлюється.
В ході досудового розслідування отримано інформацію про те, що ОСОБА_8 впродовж 2017-2020 років придбала наступне майно:
- у грудні 2020 року, діючи спільно з ОСОБА_9 , придбали транспортний засіб - «HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , вартість якого наразі досудовим розслідуванням не встановлена.
Установлено, що транспортний засіб - «HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований за батьком підозрюваної ОСОБА_7 , придбаний за кошти ошуканих громадян та є об`єктом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 209 КК України, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні.
В ході досудового розслідування, а саме 17.06.2021, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва проведено обшук вищевказаного транспортного засобу «HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В результаті проведення обшуку зазначений автомобіль було вилучено та направлено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20-Б. Крім цього в ході проведення вказаногои обшуку разом з транспортним засобом вилучено його технічний паспорт та ключі запалювання разом з брелком в кількості 1 шт.
У той же день, 17.06.2021 зазначений транспортний засіб, згідно з ч. 1 ст. 98 КПКУкраїни, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, про що старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ винесено відповідну постанову.
- транспортний засіб «HYUNDAITUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який придбаний підозрюваними ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним;
- ключі запалювання разом з брелком від транспортного засобу HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ,;
- технічний паспорт на транспортний засіб, марки HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з метою збереження речових доказів.
27.07.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено частково та накладено арешт на транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , шляхом заборони його відчуження.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що увідповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що транспортний засіб «HYUNDAITUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 набутий кримінально протиправним шляхом, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення (те, як вони викладені та обґрунтовані прокурором у клопотанні) слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на транспортний засіб автомобіль марки ««HYUNDAI TUCSON», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 у вигляді заборони на відчуження вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки наявні достатні підстави вважати, що вказане майно фізичної особи відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
При цьому слідчий суддя встановив, що клопотання прокурора в частині позбавлення права розпоряджатись та користуватися вищевказаним майном не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим та не доведеним в цій частині, у разі задоволення призведе до порушення права кожної людини та громадянина володіти і користуватися своєю власністю, а також непорушності права приватної власності, визначених статтею 41 Конституції України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було досліджено матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про часткове задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження та враховано обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання прокурора підлягало частковому задоволенню, з урахуванням обставин кримінального провадження, що розслідується.
Більш того, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження у відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України.
Доказів на підтвердження того, що повернення транспортного засобу «HYUNDAITUCSON», VIN: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_2 , може призвести до його знищення, перетворення чи відчуження, що може перешкоджати кримінальному провадженню та подальшому судовому розгляду, до апеляційної скарги не надано, та не доведено, що такі дії вчинялися чи вчиняються.
Враховуючи зазначене колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що слідчим суддею не враховано, що виявлений та вилучений під час обшуку транспортний засіб «HYUNDAITUCSON», VIN: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_2 має суттєве значення для розслідування даного кримінального провадження, так як він є предметом злочину, передбаченого ст. 209 КК України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
З клопотання про арешт майна слідує, що органом досудового розслідування наводиться єдина мета для арешту вказаного транспортного засобу, як збереження речових доказів, більш іншої мети не наведено, таку ж мету встановлено слідчим суддею.
З урахуванням вимог ч. 4 ст. 173 КПК України, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що клопотання прокурора в частині позбавлення права розпоряджатись та користуватися вищевказаним майном не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим та не доведеним в цій частині. А у разі задоволення призведе до порушення права кожної людини та громадянина володіти і користуватися своєю власністю, а також непорушності права приватної власності, визначених статтею 41 Конституції України.
Посилання апелянта на те, що у даному кримінальному провадженні винесено постанову про призначення судової транспортної експертизи для встановлення вартості даного транспортного засобу. Для закінчення проведення призначеної судової товарознавчої експертизи та встановлення вартості вказаного транспортного засобу, необхідним буде проведення його огляду за участі експерта, що передбачено положеннями ч. 3 ст. 237 КПК України. Не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки, апелянтом не доведено, що власник майна перешкоджає у доступі до транспортного засобу.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу, з доповненнями прокурора відділу особливих доручень управління правової допомоги Департаменту міжнародного-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4