Справа № 632/97/20
провадження № 1-і/632/1/22

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2022 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора - ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000778 від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Олексіївка Первомайського району Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Під час судового розгляду прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що останньому пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, вони не зменшились і не зникли. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, оскільки розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин може залишити місце свого мешкання, у тому числі шляхом виїзду за межі району, області, враховуючи відсутність стійких соціальних зв`язків. Також прокурор зазначає, що на теперішній час наявний ризик впливу обвинуваченого на учасників кримінального провадження, зокрема, допитаних свідків, обґрунтовуючи тим, що судовий розгляд не завершено, і теоретично обвинувачений та його захисник можуть повторно викликати свідків, на яких обвинувачений вплине, якщо буде на свободі. На думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, суддя ОСОБА_6 з об`єктивних причин не може взяти участь у розгляді клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, тому, визначено іншого суддю для його розгляду ОСОБА_1 .

Прокурор в судовому засіданні повністю підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Вважає за можливе розглянути клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу без участі обвинуваченого ОСОБА_5 , який відмовився від проведення відеоконференції з цього питання, хоча належним чином був повідомлений про неї.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що у даному кримінальному провадженні відпали ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначивши, що її підзахисний не має наміру переховуватись від суду, бо має трьох неповнолітніх дітей, а відтак просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Не заперечувала проти розгляду клопотання прокурора без участі її підзахисного.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Копія ухвали про проведення відеоконференції з розгляду клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 була вручена 28.02.2022 року, тобто він був належним чином повідомлений про місце та час розгляду вище вказаного клопотання, однак від участі у судовому розгляді в режимі відеоконференції, відмовився, жодним чином не обґрунтувавши своєї відмови.

Відповідно до ч.2 ст. 336 КПК України суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.

Однак, як вбачається з п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими обставинами.

Тобто, розгляд клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не охоплюється поняттям «судове провадження», та здійснюється в порядку ст. 197 КПК України.

При цьому, суд наголошує, що розгляд клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 здійснюється за безпосередньою участю захисника обвинуваченого, тобто, право на захист обвинуваченому під час судового розгляду клопотання, також, забезпечено судом.

На підставі викладеного, а також, введення воєнного стану, суд дійшов висновку про можливість розгляду клопотання прокурора без участі обвинуваченого ОСОБА_5 .

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 01 грудня 2019 року ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та у подальшому застосований до обвинуваченого запобіжний захід був продовжений судом, останній раз до 04 березня 2022 року, включно.

Суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_5 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, хоча частково і змінились обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку суду, продовжує існувати. При цьому, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Отже, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає, що з урахуванням висунутого обвинувачення існує можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, оскільки реальна загроза покарання у вигляді позбавлення волі може спонукати людину, вживати всі можливі заходи, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, оцінюючи ризик втечі у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58), суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 висунуто обвинувачення, у вчиненні кримінального правопорушення відносно життя та здоров`я фізичної особи похилого віку, яке спричинило смерть людини, до взяття під варту обвинувачений офіційно ніде не працював. Інших даних про міцність соціальних зв`язків за місцем проживання обвинуваченого, які б свідчили про наявність стримуючого фактору та подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суду не надано.

Отже, суд вважає, що сукупність наведених чинників свідчить про певну ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання вищезазначеному ризику шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Також, на думку суду, у даному випадку тримання особи під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 висунуто обвинувачення, у вчиненні кримінального правопорушення відносно життя та здоров`я фізичної особи похилого віку, яке спричинило смерть людини.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником, проте в даному конкретному випадку суд доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі. Доводи захисника не спростовують встановлених судом обставин та не спростовують існування вищезазначеного ризику.

Таким чином, суд, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, враховуючи наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, відомості, що стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість тримання обвинуваченого під вартою, вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризику, встановленому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задовольнити, а в клопотанні захисника про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 350 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Первомайського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», продовжити строком на 60 днів, до 29 квітня 2022 року, включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а для особи, що перебуває під вартою протягом того-ж строку, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя:ОСОБА_1