ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5060/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/3102/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 25.10.2021 року.
Обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо нього запобіжного заходу, застосувати цілодобовий домашній арешт за місцем фактичного проживання. Окрім цього обвинувачений просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію ухвали отримав через спецчастину 06.09.2021 року.
В апеляційній скарзі зазначає, що протиправно був затриманий співробітниками поліції. 04.09.2020 року судом було відмовлено в задоволенні клопотання про застосування тримання під вартою, саме тому, прокурор і слідчий не мали права повторно звертатися до суду із таким клопотанням. Але слідчий за погодженням із прокурором протиправно 05.09.2020 року звернулися до суду із клопотанням, яке було задоволено. При цьому ухвала слідчого судді прийнята з грубим порушенням КПК України. Вказує, що і сторона обвинувачення і суд розуміли, що він не вчиняв інкримінованих злочинів та кваліфікація має бути змінена, але особа вже фактично завчасно утримувалася під вартою. Посилається на відсутність обгрунтувань заявлених ризиків при обранні запобіжного заходу. Мотивувальна частина клопотання не містить висновків щодо неможливості застосування іншого запобіжного заходу. Звертає увагу, що обставини інкримінованих злочинів за ч. 4 ст. 187, 255 КК України потребують перевірок доказами та більш детального дослідження, оскільки до злочинів він не причетний, а особи, які вчинили злочини до цього часу не встановлені. Вважає, що відсутні виключні обставини для тримання особи під вартою. Зазначає про свій похилий вік, наявність тяжких захворювань: вірусний гепатит С, цироз печінки, гіпертонічна хвороба, кардіосклероз, захворювання нирок тощо. 15.03.2021 року був оглянутий лікарем хірургом, рекомендовано зняття металоконструкції та повторна операція. Протягом 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні. Стан здоров`я в критичному стані. Впродовж 10 місяців не було реакції з боку органів національної влади на його захворювання. До теперішнього часу ніяке лікування не проводиться.
23.07.2021 року до ЄРДР були внесені відомості про застосування до обвинуваченого недозволених методів досудового розслідування. З урахуванням стану здоров`я перебування під вартою можна розцінювати як катування чи нелюдське поводження. Зазначає, що ризикам можливо запобігти шляхом застосування до нього домашнього арешту з покладенням обов`язків. Суд не розглянув такий вид як застава, не врахував позитивну характеристику з місця роботи КП «Благоустрій», похилий вік, стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки, місце проживання, гарний майновий стан, відсутність судимостей, відсутність доказів вчинення кримінального правопорушення.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений вказав, що незаконно був затриманий працівниками поліції 03.09.2020 року, у зв`язку із цим слідчим ДБР було розпочато досудове розслідування. З першого дня затримання слідчим та оперативними співробітниками фальсифікувалися протоколи та матеріали кримінального провадження. Не вважає себе винуватим. Докази, вказані в клопотанні про обрання запобіжного заходу не підтверджують його причетності. Протягом тримання під вартою загострилися хронічні захворювання. З приводу цього слідчі судді неодноразово зобов`язували уповноважених осіб забезпечити медичне обстеження та відповідне лікування, але завідувач медичної частини ігнорує такі вказівки. Проживає в «цивільному шлюбі» з ОСОБА_11 . Не вбачається вагомих підстав для продовження тримання під вартою. Вважає, що суддя не мав права розглядати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, оскільки це право слідчого судді. Крім того, під час підготовчого судового засідання суддя міг лише обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, а не продовжувати його, тому суд мав повернути клопотання прокурору.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги, та думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Встановлено, що ОСОБА_7 на даний час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України. Вказані злочини є особливо тяжкими.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зі змісту клопотання сторони обвинувачення вбачається, що обвинувачений не одружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, вказано, що раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 142 КК України ( в ред. 1960 р), в силу ст. 89 КК України не судимий, частина викрадених коштів та засоби, що використовувалися для вчинення злочину не знайдені, особи, в групі з якими вчинявся злочин, не встановлені. Зазначається, що обвинувачений обізнаний про місце роботи потерпілого та місця проживання свідків, які є колом його спілкування.

Вказані обставини свідчать про реальну можливість настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігти яким неможливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи серйозність пред`явленого обвинувачення, причетності до злочинів інших осіб. При цьому апеляційний суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку настання ризиків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Обвинувачений заперечує свою причетність до інкримінованих йому злочинів та зазначає про необхідність перевірки обставин доказами та більш детального дослідження. Проте слід зауважити, що безпосереднє дослідження доказів здійснюється судом першої інстанції під час судового розгляду. Встановлення наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками є завданням судового розгляду. При вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування, продовження щодо особи обмежувальних заходів тане вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.
Обвинувачений вказує, що судом не враховано його характеристику з місця роботи в КП «Благоустрій», копію якої додає до апеляційної скарги. Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_7 характеризувався за час роботи з позитивної сторони, але в характеристиці вказано, що ОСОБА_7 працював на підприємстві з 01.02.2018 року по 15.10.2019 року. Інкриміновані злочини відповідно до обвинувального акту датовані початком серпня 2020 року та 02.09.2020 року.

Внесення до ЄРДР відомостей за фактом застосування до обвинуваченого недозволених методів досудового розслідування, про що зазначається в апеляційній скарзі, та результати цього досудового розслідування будуть предметом оцінки суду першої інстанції. Наразі вказана обставина не зменшує заявлених ризиків та не свідчить про можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, як і не вказує на його непричетність до вищевказаних злочинів.
Заслуговують на увагу апеляційні доводи ОСОБА_7 щодо стану його здоров`я. Разом з тим слід враховувати, що фотокопії медичних документів, результатів аналізів датовані 2017, 2018, 2020 роком. Відповідно до довідки від 12.04.2021 року в.о. завідувача медичної частини № 27 ОСОБА_7 прибув до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 07.09.2020 року, був оглянутий, на час огляду скарг не було, загальний стан здоров`я задовільний. За час перебування в установі знаходиться на диспансерному обліку лікарів медичної частини. Приймає амбулаторне лікування. 15.03.2021 року був оглянутий лікарем-хірургом, яким рекомендовано зняття металопластикової конструкції і повторна операція у плановому порядку. Станом на час складання довідки стан здоров`я ОСОБА_7 задовільний. При цьому надані обвинуваченим фотокопії документів не містять висновку щодо неможливості перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора. Крім того медична допомога, як вбачається з відповідей, ОСОБА_7 надавалася установою, де він утримується. Щодо огляду 15.03.2021 року, то згідно письмової відповіді в.о. завідувача медичної частини № 27 лікарем рекомендована повторна операція в плановому порядку. Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений скаржиться на незадовільний стан свого здоров`я, колегія суддів вважає необхідним зобов`язати адміністрацію медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор» провести обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 з участю відповідних спеціалістів- лікарів та у разі необхідності надати йому лікування.
Похилий вік, проживання з ОСОБА_11 , не мінімізує наявних ризиків та не гарантує дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений окрім іншого вказує про незаконність ухвали слідчого судді від 05.09.2020 року, якою щодо нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що 04.09.2020 року судом було відмовлено в задоволенні клопотання про застосування тримання під вартою, саме тому, прокурор і слідчий не мали права повторно звертатися до суду із таким клопотанням. Однак, предметом цього апеляційного провадження є перегляд ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року про продовження запобіжного заходу, а тому апеляційний суд не вбачає підстав надавати оцінку судовому рішенню, строк дії якого закінчився, оскільки вперше запобіжний захід був обраний до 31.10.2020 року та в подальшому продовжувався, а відтак підстави для тримання особи під вартою були неодноразово перевірені судом. Крім того, даних про те, що ухвала від 05.09.2020 року була скасована суду не надано. На даний час відповідно до ухвали суду від 20.10.2021 року, яка була надана апеляційному суду, строк тримання під вартою обвинуваченого продовжено до 17.12.2021 року.
Щодо застави, то враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, її не визначення в даному випадку, не суперечить вимогам КПК України.
Обвинувачений також не погоджується з тим, що суддя розглянув клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, оскільки це право слідчого судді. Крім того, під час підготовчого судового засідання суддя міг лише обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, а не продовжувати його, тому суд мав повернути клопотання прокурору. Проте, продовження запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання не є тим істотним порушенням, яке б тягло за собою скасування судового рішення, оскільки підготовче судове провадження відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України є частиною судового провадження, під час якого, виходячи з положень п.1-1 ч. 2 ст. 395, 422-1 КПК України, можуть бути постановлені ухвали про обрання, зміну чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинувачених. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Частиною 4 ст.199 КПК України, яка міститься у розділі ІІ КПК України, визначено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Згідно ухвали строк запобіжного заходу закінчувався 03.09.2021 року, враховуючи, що судове провадження по цій справі не було розпочато, а прокурором було заявлено відповідне клопотання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду клопотання прокурора, яке розглянув за правилами, передбаченими розділом ІІ Кримінального процесуального Кодексу України.

З огляду на зазначені для даного провадження обставини, колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Зобов`язати адміністрацію медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор» провести обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 з участю відповідних спеціалістів- лікарів та у разі необхідності надати йому необхідне лікування.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді