Справа № 372/4530/21
Провадження 1-кс-1567/21
ухвала
Іменем України

24 грудня 2021 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В :
Прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000524, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На обґрунтування клопотання зазначив, що 26.10.2015 ТОВ «Інсам мережі» (ТОВ «Смілянська хлодня») на підставі договору купівлі продажу рухомого майна №26/10-Т, укладеного із ТОВ «Інсам», набуло право власності на рухоме майно для облаштування котеджного містечка «Сонячна долина», що на території с. Романків та с. Підгірці Обухівського району Київської області, що призначене для встановлення мережі електропостачання і вуличного електроосвітлення та освітлення котеджного містечка, які детально зазначені у Додатку №1 від 26.10.2015 і Додатках №3, №4, №5 від 05.05.2016 до договору купівлі продажу від 26.10.2015. Згідно з Додатком №1 від 26.10.2015 та Актами приймання передачі №1, №2 та №3, що є Додатками №3, №4, №5 від 05.05.2016 відповідно до вказаного договору купівлі продажу від 26.10.2015 ТОВ «Інсам мережі» отримало зазначене вище майно, зокрема: будівельні матеріали, вироби, конструкції і устаткування для будівництва ТП10/04 на 4 кабельні вводи 10 кВ з 2 трансформаторами 630 кВА.

Допитаний в якості свідка директор ТОВ «Інсам мережі» ОСОБА_4 підтвердив факт набуття права власності на майно, зокрема на «будівельні матеріали, вироби, конструкції і устаткування для будівництва ТП10/04 на 4 кабельні вводи 10 кВ з 2 трансформаторами 630 кВА» та повідомив що у ході інвентаризації придбаного майна, встановлено, що вищевказаним майном розпоряджаються службові особи ОК «Світло і порядок». Зазначив що АТ «Таскомбанк» набуло право власності на передане 30.04.2015 ТОВ «Інсам» рухоме майно на підставі договору купівлі продажу від 19.12.2014 укладеного із засновником ОК «Світло і порядок» ОСОБА_5 . Також повідомив, що одна трансформаторна підстанція ймовірно знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :05:003:0068, що належить ОСОБА_5 , а інша трансформаторна підстанція розташована ймовірно на земельній ділянці із кадастровим номером :05:009:0115, що належить ОСОБА_6 .

В ході проведеного огляду 28.10.2021 року у с. Романків, Обухівського району, Київської області, за участю спеціаліста, встановлено можливе місце розташування трансформаторної підстанції, що розташована навпроти будинку №638, у будівлі на земельній ділянці із кадастровим номером :05:003:0068.

У зв`язку із цим, є підстави вважати, що трансформаторна підстанція, яку незаконно привласнили службові особи ОК «Світло і порядок» може перебувати у будівлі на земельній ділянці, із кадастровим номером :05:003:0068, що розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка із кадастровим номером :05:003:0068, приватна форма власності, належить громадянину ОСОБА_5 , орендується ОК «Світло і порядок», місце розташування с. Романків, Обухівського району, Київської області.

22.12.2021 року в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду від 23.11.2021, а саме будівлі, яка розташована на земельній ділянці із кадастровим номером :05:003:0068, та знаходиться по вулиці Лісова, навпроти будинку 638, у с. Романків, Обухівського району, Київської області, було виявлено та вилучено речі та предмети, які мають значення для кримінального провадження, а також містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а зокрема:

- трансформатор 630 кВа., що належить до ТП 1024;

- розподільчий пристрій РУ 04 КВ, що належить до ТП 1024;

- розподільчий пристрій РУ 10 КВ, що належить до ТП 1024.

22.12.2021 року вищезазначені предмети у зв`язку із його відповідністю

ст. 98 КПК України, та у зв`язку із тим, що вони містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Цього ж дня, речові докази, а саме: трансформатор 630 кВа., що належить до ТП 1024; розподільчий пристрій РУ 04 КВ, що належить до ТП 1024; розподільчий пристрій РУ 10 КВ, що належить до ТП 1024, передано на відповідальне зберігання директору ТОВ «Інсам мережі» ОСОБА_4 .

У зв`язку вище викладеним, для забезпечення збереження речових доказів а також запобігання можливості знищення або відчуження майна

є необхідність у накладенні арешту на вказані речі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення як накладення арешту

на майно може призвести до його знищення, приховання, псування, перетворення у зв`язку із чим буде неможливо досягти меті дієвості кримінального провадження, установлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, та доведення вини в суді, а тому прокурор звернувся до суду з даним клопотанням.

Прокурор в судове засідання не з`явився, у поданому клопотанні просив розглянути клопотання без його участі, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, також просив не здійснювати фіксацію судового засідання за допомогою технічних засобів.

Згідно норми ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання, з наступних підстав.

Судом встановлено, що СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000524, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 вересня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

22.12.2021 року в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду від 23.11.2021, а саме будівлі, яка розташована на земельній ділянці із кадастровим номером :05:003:0068, та знаходиться по АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: трансформатор 630 кВа., що належить до ТП 1024; розподільчий пристрій РУ 04 КВ, що належить до ТП 1024; розподільчий пристрій РУ 10 КВ, що належить до ТП 1024.

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка із кадастровим номером :05:003:0068, приватна форма власності, належить громадянину ОСОБА_5 , орендується ОК «Світло і порядок», місце розташування с. Романків, Обухівського району, Київської області.

Відповідно до постанови прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області у кримінальному провадженні № 0000524 від 01.09.2021 року вилучений трансформатор 630 кВа., що належить до ТП 1024; розподільчий пристрій РУ 04 КВ, що належить до ТП 1024; розподільчий пристрій РУ 10 КВ, що належить до ТП 1024, визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до розписки директора ТОВ «Інсам мережі» від 22.12.2021 року вилучений в ході обшуку трансформатор 630 кВа., що належить до ТП 1024; розподільчий пристрій РУ 04 КВ, що належить до ТП 1024; розподільчий пристрій РУ 10 КВ, що належить до ТП 102, передано на відповідальне зберігання директору ТОВ «Інсам мережі» ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, у даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Статтею 64-2 КПК України встановлено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа.

Третьою особою щодо майна якою вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна та мають права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є збереження речових доказів. Крім того, як встановлено судом вищевказаний транспортний засіб у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 22.12.2021 року.

На думку слідчого судді вказана постанова є формальною, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів, що вказане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також, судом встановлено, що у клопотанні прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 171 КПК України, тобто не наведені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження вилученим майном особами стосовно яких здійснюється розслідування вищевказаного кримінального провадження відповідно до витягу з ЄРДР.

З клопотання сторони обвинувачення взагалі не вбачається, для доказу якого факту чи обставин, пов`язаних з розслідуванням даного кримінального правопорушення прокурор просить накласти арешт на вказане у клопотанні майно, особи яка не має процесуального статусу у кримінальному провадженні, також прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України.

Враховуючи викладене, а також оцінюючи мотивувальну частину клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає, що, у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, наявності таких доказів не вбачає.

На підставі зазначених обставин, які свідчать про недоведеність достатності правових підстав для накладення арешту на майно, слідчий суддя вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.171,172,173 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
У задоволені клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, відмовити повністю.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1