ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/468/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 - ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.07.2013 року до 3 років позбавлення волі, (вирок виконано не було), який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 26.09.2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Вказаним вироком встановлено, що 26.09.2018 приблизно о 14:30 у ОСОБА_7 , перебуваючого в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння біля парковки, що розташована поблизу КП «Харківпарксервіс» за адресою: м.Харків. вул. Владислава Зубенко. 44-А, на грунті неприязних відносин між ним та його знайомим ОСОБА_10 виник конфлікт, з приводу нерівномірного розподілу отриманих коштів за раніше зданий металобрухт. Далі, відчуваючи особисту неприязнь до ОСОБА_10 , у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на позбавлення його життя, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи діяти саме таким чином, взяв в праву руку невстановлений під час досудового розслідування ніж господарсько-побутового призначення, після чого, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 та бажаючи настання смерті останнього, діючи умисно та цілеспрямовано, утримуючи столовий ніж в правій руці зі значною силою наніс 2 удари клинком ножу в життєво важливі органи потерпілого ОСОБА_10 , а саме в живіт та грудну клітину справа. Далі, ОСОБА_10 , схопившись лівою рукою за живіт, правою рукою схопив ОСОБА_7 за обличчя та відштовхнув від себе останнього, з метою уникнути отримання інших ножових поранень. В цей час, ОСОБА_7 , тримаючи вищевказаний ніж у правій руці, навідліг наніс потерпілому ОСОБА_10 клинком ножу один удар в область грудної клітини зліва.
Після спричинення вказаних ножових поранень потерпілому ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , вважаючи, що він вчинив всі дії, які необхідні для доведення свого злочинного умислу, спрямованого на умисне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 до кінця, залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Однак, кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме внаслідок виявлення потерпілого ОСОБА_10 , з ножовими пораненнями, перехожими громадянами та своєчасного доставляння останнього до ДУ «Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева Національної академії медичних наук України»» та надання медичної допомоги, в результаті чого життя потерпілого ОСОБА_10 було збережено.
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/1743-С/2018 від 19.10.2018 спричинено проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа з пораненням міжреберної артерії, правої легені; проникаюче колото-різане поранення живота з наскрізним пораненням печінки, що за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, згідно п.п.2.1.1.а. 2.1.3.Й.К, «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995; непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п.2.3.1.а. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року.
Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2021 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, тобто через його м`якість. Просить ухвалити в цій частині новий вирок апеляційним судом, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги прокурор посилається на те, що призначене покарання є занадто м`яким, оскільки ОСОБА_7 не працює, суспільно корисною діяльністю не займається, критичної оцінки своїм діям не надав, матеріальну або моральну шкоду не відшкодував, злочин вчинив у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, перед потерпілим не вибачився та в останньому слові звинувачував потерпілого у тому, що він сам, начебто, винен, що ОСОБА_7 вчинив злочин. Крім того, просить врахувати фактичні обставини кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 09.07.2019 року, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України, або призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, або призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений зазначає про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту та не дав їм належної оцінки в оскаржуваному вироку, а також стану його здоров`я, поведінку потерпілого до інкримінованого злочину та його фізичну перевагу над обвинуваченим, висновку судово-медичної експертизи № 09/1718- С/2018 від 28.09.2018 року та показанням свідка ОСОБА_11 ; судовий розгляд проведено неповно, упереджено та з обвинувальним ухилом; в результаті протиправних дій потерпілого йому були спричинені множині тілесні ушкодження на голові, тулубі, руках та ногах; поза увагою суду залишилися його показання, що між ним та потерпілим сталася бійка, що також підтверджується відеозаписом з камер відеоспостереження, які розміщені на парковці, з яких видно як між ним та потерпілим більше хвилини відбувається боротьба; стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження його умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 ; при визнанні його винним за пред`явленим обвинуваченням, суд послався лише на показання потерпілого, характер та локалізацію спричинених тілесних ушкоджень потерпілому і поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину.
Крім того, апелянт зазначає, що потерпілий оговорив його, оскільки він був обвинуваченим в інших кримінальних провадженнях, в одному з яких прокурор ОСОБА_9 приймав участь; протокол допиту потерпілого на досудовому розслідуванні є недопустимим доказом; під час затримання на нього здійснювалося фізичне та психологічне насилля; під час конфлікту з потерпілим він не перебував в стані алкогольного сп`яніння; на мобільному телефоні, вилученого у обвинуваченого, будь-яких відбитків пальців не виявлено, що свідчить про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження.
Обвинувачений також посилається на те, що він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, має матір похилого віку, яка потребує допомоги та догляду, у нього поганий стан здоров`я та вимушений постійно примати ліки, а також йому потрібне якісне медичне обстеження.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2021 року стосовно ОСОБА_7 , перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, та призначити покарання в межах санкції ст. 124 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не бажав настання смерті потерпілого ОСОБА_10 , наніс удари ножем останньому, оскільки був вимушений захищатися від протиправних дій самого потерпілого, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 09/1718- С/2018 від 28.09.2018 року, показаннями свідка ОСОБА_11 та іншими доказами по справі; висновок суду першої інстанції, про те, що мотивом дій ОСОБА_7 були особисті неприязні стосунки, які виникли під час сварки, не можна визнати обґрунтованим; ОСОБА_7 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів; дії його підзахисного повністю охоплюються диспозицією ст. 124 КК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи прокурора, захисника та обвинуваченого, які частково підтримали свої апеляційні скарги, посилаючись на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим просили скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, вважає, що усі подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах доводів та вимог апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 колегія суддів погоджується з ними лише в частині наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, судом першої інстанції залишена без будь-якого процесуального реагування заява обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів розслідування, яку він надавав під час судового розгляду. Ці доводи обвинуваченого не перевірені судом першої інстанції під час судового розгляду та не здійснено відповідно процесуального реагування, шляхом інформування ТУ ДБР про необхідність проведення відповідної перевірки.
Зазначені обставини, на думку колегії суддів, не тільки порушують права обвинуваченого, а й свідчать про наявність неповноти судового розгляду, яка істотно впливає на висновки суду щодо доведеності чи недоведеності пред`явленого обвинувачення, оцінку доказів щодо кожного окремо так і їх сукупності. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 409 КПК України та ст. 410 КПК України зазначені порушення, щодо неповноти судового розгляду є безумовною підставою для скасування оскаржуваного обвинувального вироку.
Такі засади кримінального провадження, як верховенство правата законність ст.ст. 8, 9 КПК України, передбачають застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. А така засада, як повага до людської гідності, що передбачена ст. 11 КПК України, забороняє під час кримінального провадження піддавати особу, зокрема, катуванню, жорстокому або такому, що принижує гідність, поводженню, вдаватися до погроз застосування такого поводження.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, у справах «Вергельський проти України», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України») неодноразово зазначав, що в тих випадках, коли особа подає небезпідставну скаргу про те, що вона зазнала жорстокого (поганого) поводження з боку суб`єктів владних повноважень усупереч вимогам ст. 3 Конвенції про захист основоположних прав і свобод людини, це в поєднанні із загальним обов`язком держави відповідно до ст. 1 Конвенції забезпечити кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені нею, вимагає проведення ефективного офіційного розслідування незалежним органом.
В іншому рішенні Європейського суду («Коробов проти України») вказано, що розслідування небезпідставних скарг про жорстоке поводження має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, й не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки про закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, а також показань очевидців та експертних висновків.
Той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнає своєї вини, яка, на думку суду першої інстанції, доведена викладеними у вироку доказами, не звільняє суд від необхідності ретельної, об`єктивної, неупередженої перевірки незалежним органом, заяв осіб, яка перебувала під контролем держави, про недозволені методи ведення слідства. Інакше постановлені судові рішення не можуть вважатися справедливими і такими, що відповідають засаді кримінального провадження верховенство права.
Крім того, відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.
Із цього вбачається, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.
Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.
Згідно з п. 15 ст.7, ст.22КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, за наслідками попереднього судового розгляду у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції було ухвалено обвинувальний вирок (арк.24-30 т.2), який в подальшому ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.08.2021 року було скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції, внаслідок наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону (арк.94-96 т.2).
Скасовуючи попередній вирок серед інших підстав, суд апеляційної інстанції зазначив, що судом першої інстанції не надано повної оцінки доводам обвинуваченого та його захисника щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, а також суд не дав оцінки доводам захисту стосовно спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченому самим потерпілим ОСОБА_10 , на підтвердження яких адвокатом було надано суду першої інстанції висновок судово-медичної експертизи № 091718-с/2018 , стосовно тілесних ушкоджень встановлених у ОСОБА_7 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/1718- С/2018 від 28.09.2018 року, у обвинуваченого ОСОБА_7 мали місце наступні тілесні ушкодження: синці на голові, тулубі, руках та ногах, які виникли від ударної та ударно-сдавлючої дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у пошкодження на відобразились; садна на голові, руках, які виникли від дії тупих твердих предметів за механізмом удару тертя-ковзання. Вищевказані тілесні ушкодження могли бути отримані у термін 1-3 діб до моменту огляду (арк.16-17 т.2).
Відповідно до вимог ч.3 ст.415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Разом з цим, всупереч цих вимог кримінального процесуального закону, при новому судовому розгляді судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні також не надано будь-якої оцінки висновку судово-медичної експертизи № 09/1718- С/2018 від 28.09.2018 року, якою встановлено наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які могли бути отримані останнім і у день згідно пред`явленого обвинувачення.
Перевірка зазначених обставин може істотно вплинути на висновки суду при ухваленні остаточного судового рішення, в тому числі, і щодо перевірки версії сторони захисту щодо невірної правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України.
За таких обставин, судом першої інстанції не були враховані висновки і мотиви апеляційного суду, які є обов`язковими для суду при новому розгляді, що, відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також належить зазначити, що сторона захисту не заявляла клопотань про повторне дослідження доказів, досліджених судом першої інстанції або про дослідження доказів в частині невірної кваліфікації дій обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням, які не були досліджені судом першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах зазначаються про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України.
Враховуючи усталену судову практику, визнану правильною судом касаційної інстанції, про що, зокрема, йдеться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року за № 13-32кс18 (справа № 523/6472/14-к), повноту дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечено у тих випадках, коли під час апеляційного розгляду такий факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості усунути зазначені порушення процесуального закону, оскільки учасниками провадження не заявлялося клопотання про повторне дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження.
Враховуючи наведене, вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим, і підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Отже, колегія суддів, переглядаючи оскаржуваний вирок в апеляційному порядку, дійшла висновку, що судом першої інстанції було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено, як обов`язкова вимога у ст.370 КПК України. При цьому такі істотні порушення не можуть бути усунуті на стадії апеляційного перегляду даного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та беручи до уваги допущені істотні порушення районним судом вимог кримінального процесуального закону та загальних засад кримінального провадження - законності, забезпечення права на захист (п.п. 1, 2, 10, 13, 15, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, в ході якого належить усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, перевірити в повному обсязі доводи апеляційних скарг захисника, обвинуваченого та прокурора, повно та всебічно провести судовий розгляд, дослідити всі обставини кримінального провадження, вирішити у відповідності з законом клопотання сторін, дати належну оцінку всім доказам кримінального провадження, проаналізувати всі докази з точки зору їх сукупності, достатності та взаємозв`язку і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Щодо тверджень сторони захисту про неможливість прокурора ОСОБА_9 приймати участь у розгляді цього кримінального провадження, то вони підлягають вирішенню судом першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження, в тому числі шляхом витребування та перевірки відомостей матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 .
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора, захисника та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.
У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, доводи апеляційних скарг щодо недоведеності обвинувачення та необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.
Крім того, прокурор під час апеляційного розгляду заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, у разі скасування оскаржуваного вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Сторона захисту заперечувала проти задоволення поданого клопотання прокурора, посилаючись на те, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання істотно зменшились, а також у обвинуваченого погіршився стан здоров`я під час його перебування в умовах ізоляції від суспільства.
Враховуючи тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_7 , його вік, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для продовження раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим належить продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Крім того, колегія суддів зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про неможливість обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати під вартою за станом здоров`я, але суд апеляційної інстанції роз`яснює обвинуваченому, що він не позбавлений можливості звернутися до керівництва установи виконання покарань з клопотанням про необхідністю проведення медичною комісією установи огляду та складання відповідного висновку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1, 3; ст.410 ч.1 п. 2; ст. 412 ч. 1; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою до 11 березня 2022 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді