УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника СІЗО: ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну йому невідбутої частини покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Херсонської області від 28.04.2015 року, більш м`яким, -

встановив:

Засуджений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Веселе Бериславського району Херсонської області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час утримується у ДУ «Херсонський слідчий ізолятор», звернувся до суду з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк, у якому зазначив, що його подальше тримання під вартою принижує його гідність та є порушенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зазначив, що відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України», довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспектив можливого звільнення суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також вважає себе особою, яка стала на шлях виправлення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив задовольнити з викладених у ньому підстав.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала клопотання ОСОБА_5 , просила задовольнити.

Прокурор вважав, що у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити. Обґрунтовуючи свою позицію, посилався на те, що на момент розгляду справи змін до національного законодавства на виконання рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України №2» та рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)2021 законодавчим органом не внесено.

Представник ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» підтримав позицію прокурора.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали особової справи засудженого, дослідивши доводи його клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 на теперішній час утримується у ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» та відбуває покарання, призначене вироком апеляційного суду Херсонської області від 28.04.2015 року, яким він засуджений до довічного позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого п.п. 1, 12, ч.2 ст.115 КК України.

В силу положень частини 3 статті 82 КК України головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

При цьому, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.02р. №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

З характеристики засудженого видно, що ОСОБА_5 раніше не засуджувався, згідно вироку суду вину у вчиненому злочині визнав частково.

З 07.06.2014 року відбував покарання у Замковій ВК №58. За час відбування покарання в установі мав два стягнення правами начальника відділення. Адміністрацією установи не заохочувався.

З 17.12.2014 року вибув до Городищенської виправної колонії №96 Черкаської області, для подальшого відбуття покарання. Відбуваючи покарання в установі, був взятий на профілактичний облік засуджених, схильних до вчинення правопорушень як особа, схильна до зберігання заборонених предметів та налагодження каналів надходження заборонених предметів. Мав чотири стягнення. Не заохочувався.

На теперішній час ОСОБА_5 утримується у ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» на час розгляду судом його клопотання. Мав одне дисциплінарне стягнення правами начальника слідчого ізолятора. Адміністрацією установи не заохочувався. 18.07.2017 року відмовився від вживання їжі, демонструючи свою незгоду з вироком апеляційного суду, 19.07.2017 року відмовився від голодування та почав приймати їжу. У відношенні до представників адміністрації поводить себе стримано. За характером запальний, імпульсивний. 25.05.2017 року був взятий на профілактичний облік як особа, схильна до нападу та втечі. 14.07.2017 року знятий з зазначеного профобліку. Зі співкамерниками не конфліктує. Спальне місце та особисті речі утримує в задовільному санітарному стані. Соціально - корисні зв`язки підтримує з рідними шляхом отримання посилок, передач та короткострокових побачень.

Отже, дані довідки про заохочення та стягнення свідчать про те, що за весь період відбування покарання до засудженого ОСОБА_5 заходи заохочення не застосовувалися. Сім разів застосовувалися стягнення, в тому числі двічі такий суворий, як поміщення в ДІЗО на максимальний строк, які на даний час погашені і не мають юридичного значення, проте характеризують особу засудженого як схильного до порушення порядку відбування покарання.

При прийнятті рішення за клопотанням засудженого суд також враховує те, що матеріали його особової справи не містять відомостей про залучення його до праці в жодній установі, в якій він відбував покарання, що передбачено ч. 3 ст. 151 КВК України, в тому числі відомостей про те, що засуджений виявляв таке бажання.

Так само матеріали особової справи засудженого не містять відомостей про його участь в будь - якій з самодіяльних організацій засуджених.

З огляду на наведене, суд вважає, що матеріали особової справи засудженого не містять достатніх та переконливих даних, які давали б підстави для висновку про те, що він став на шлях виправлення.

Крім того, при прийнятті рішення за клопотанням засудженого, суд бере до уваги те, що дійсно рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)2021 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України в тому, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі та зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, встановлене ст.ст. 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього рішення.

Разом з цим, частиною 1 ст. 82 КК України в редакції, чинній на даний час, визначено, що особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Наведене кореспондується також з роз`ясненнями, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», згідно з якими заміна не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань, які можуть бути застосовані до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Тому при розгляді клопотання засудженого на даний час суд виходить також з вимог ч. 1 ст. 82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням покарання у виді обмеження або позбавлення волі, призначеного на певний строк.

Національним законодавством України на теперішній час не передбачено будь - якого іншого способу вирішення порушеного засудженим питання, крім заміни засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років актом про помилування (ст. 87 КК).

Заповнення прогалин у нормативно - правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь - якої інстанції.

Тому, з урахуванням особи засудженого, та з огляду на те, що на момент розгляду справи необхідних змін до національного законодавства на виконання рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)2021 законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначені, суд приходить до висновку про неможливість прийняти рішення про заміну призначеного ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням.

На підставі викладеного, суд вважає, що подане засудженим клопотання є передчасним і у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537 - 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

СуддяОСОБА_1