Справа № 953/1739/22
н/п 1-кс/953/1161/22
"09" лютого 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.01.2022 до Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 , про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою його батька ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході допиту потерпілого ОСОБА_5 було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . По день смерті батько мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .
У 2006 році померла мати ОСОБА_5 ОСОБА_7 . Після її смерті батько став зловживати алкогольними напоями, якими зловживав до кінця життя.
27.02.2007 ОСОБА_6 написав на ОСОБА_5 заповіт та надав всі оригінали документів на квартиру, а саме: приватизаційне свідоцтво, технічний паспорт, які і по сьогоднішній день знаходяться у ОСОБА_5 .
21.01.2022 труп ОСОБА_6 знайшла його племінниця ОСОБА_8 . Також вона повідомила, що якісь сторонні особи відразу дізналися про його смерть, стали телефонувати та казати, що майно ОСОБА_6 , а саме житлову квартиру, розташовану за вказаною адресою, він їм продав ще сім місяців назад. Однак, ОСОБА_8 жодних цінних речей, а саме грошей від продажу не знайшла, крім його особистих документів. Крім того, з квартири зникли паспорт та ідентифікаційний код ОСОБА_6 .
22.01.2022 ОСОБА_5 отримав витяг з державного реєстру прав власності та дізнався, що дійсно квартира була перепродана невідомій особі, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, ця особа невідома ОСОБА_5 .
Більш того, невідома власниця в квартиру не приходила. 24.01.2022 приходив невідомий чоловік, який намагався зайти до квартири для проведення дій по звільненню її приміщень від речей.
Крім того, допитані як свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 стверджують, що ОСОБА_6 жодного разу про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не говорив, а навпаки він завжди казав, що квартиру він віддасть ОСОБА_5 , та навіть написав заповіт, яким на випадок його смерті все своє майно він заповідає ОСОБА_5 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 .
Згідно з договором купівлі продажу від 17.06.2021, громадянин ОСОБА_6 нібито продав у власність ОСОБА_4 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, у органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що невстановлені особи шахрайським шляхом незаконно заволоділи житловою квартирою за вказаною адресою, яка належала померлому ОСОБА_6 .
Житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім того, вказана житлова квартира є об`єктом кримінально протиправних дій та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, тобто є речовим доказом.
Враховуючи вищевикладене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розслідування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, запобігання передачі та відчуження нерухомого майна в органу досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_4 .
У судове засідання прокурор ОСОБА_12 не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд за його відсутності, клопотання просив задовольнити.
Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не викликалась на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до наданої до суду інформаційної довідки станом на 22.01.2022, та копії договору купівлі-продажу квартири від 17.06.2021, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 .
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок
вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення-злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних прокурором у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказана квартира може бути об`єктом кримінально протиправних дій.
Тому, вказане майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1