ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2851/21 Справа № 185/845/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року щодо про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000788 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Межиріч Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, немаючого постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 342 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17.00 год. 14 листопада 2021 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, врахувавши тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та йоо особу, суд послався на те, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ст. 177 КПК України, не припинили існувати.

В апеляції:
- захисник просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відмовити, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на обвинуваченого такі обов`язки: - заборонити цілодобово покидати приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; - прибувати за першим викликом до суду у визначений ним час.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на недоведеність встановлених судом ризиків та на порушення розумних строків судочинства. Захисник зазначає, що обвинувачений перебуває під вартою понад два роки, внаслідок чого ризики втратили свою актуальність, що не було враховано судом при ухваленні рішення. При цьому, поза увагою суду залишились й те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні малолітню дитину та постійне місце проживання, де зможе перебувати під домашнім арештом.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу та обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого та тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 12 років, враховуючи ухилення обвинуваченого від затримання, оголошення його у розшук та переховування від органів досудового розслідування, а тому за даних обставин останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім цього, враховуючи стадію судового розгляду кримінального провадження, серйозність пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, існує висока вірогідність вчинення впливу на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі, оскільки, як вбачається з оскаржуваної ухвали, судове провадження не може бути закінченим через те, що не всі свідки були допитані. Враховуючи, що анкетні дані свідків містяться в матеріалах кримінального провадження, доступ до яких наявний у сторін, у ОСОБА_6 наявна об`єктивна можливість незаконно впливати на них.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, та є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, як на це вказує захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання в апеляції на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, перебування на його утриманні малолітньої дитини та постійного місця проживання не підтверджується матеріалами даного контрольного провадження. За поясненнями прокурора по місцю проживання дідуся якого підозрюваний просить встановити йому домашній арешт, останній ніколи не проживав, його родина за показами дідуся та матері доньки з ним не спілкуються зв`язків не підтримують. А тому при таких обставинах відсутні підстави для застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу як домашній арешт.
Доводи захисника стосовно того, що обвинувачений перебуває під вартою понад 2 роки, у зв`язку з чим ризики втратили свою актуальність, то колегія суддів хоча і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочинів, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, кадрова ситуація у судах, а також поведінка учасників кримінального провадження, що об`єктивно узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, яка не підлягає скасуванню з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 342 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4