ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2679/21 Справа № 199/9271/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001695 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз: 26.07.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28 жовтня 2021 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, раніше неодноразово судимий, не одружений, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, а тому враховуючи суворість покарання обвинуваченому, у разі визнання його винним, є підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, істотно перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.
А тому, виходячи з мети і підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що розгляд справи з об`єктивних причин не може бути закінчений до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, суд прийшов до висновку про необхідність продовження дії вказаного запобіжного заходу.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями вимог КПК України та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що стороною обвинувачення не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати незаконний вплив на свідків чи потерпілого у даному кримінальному провадженні, які вже допитані.
Крім цього, посилається також й на відсутність ризику перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки з моменту закінчення досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 жодного разу не здійснював будь-яких дій, спрямованих на те, щоб перешкодити розгляду цього кримінального провадження.
Разом з цим, вказує, що обвинувачений тримається під вартою більше трьох років, а вироку стосовно нього наразі не ухвалено, що, на його думку, порушує розумний термін тримання обвинуваченого під вартою.
Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання, має постійне місце реєстрації, що свідчить про наявність у нього стійких соціальних зв`язків.
Позиції учасників судового провадження.
Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомленні належним чином, від обвинуваченого та його захисника клопотань про їх особисту участь до суду не надходили, в апеляційній скарзі захисник просив розглядати її у відсутність обвинуваченого та його захисника, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.
Мотиви апеляційного суду.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тривалістю шістдесят днів, до 28 жовтня 2021 року включно.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0001695 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, розгляд якого наразі триває.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено клопотання щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з тих підстав, що на час розгляду цього питання продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, в тому числі були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкримінований йому тяжкий злочин, перешкоджати розгляду кримінального провадженню іншим чином та продовжити вчиняти злочини.
Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому такий ризик є обґрунтованим.
Разом з цим, ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, на думку апеляційного суду, не підтверджений будь-яким доказом, а тому доводи захисника в цій частині є слушними.
Ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень підтверджується зокрема тим, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення нового тяжкого кримінального правопорушення маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за попередніми вироком, що вказує на те, що обвинувачений схильний до протиправної поведінки та вчинення злочинів, а тому цей ризик є достатньо підтвердженим.
Посилання захисника ОСОБА_6 на відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є неприйнятними, оскільки зі змісту клопотання прокурора та ухвали суду першої інстанції видно, що прокурором не ставилось питання, а, відповідно, судом не розглядалось існування цього ризику у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , який є тяжким злочином. Однак тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При цьому, доводи захисника в тій частині, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації не скасовує факту існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не є самодостатньою підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінальних правопорушень, об`єм висунутого обвинувачення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що застосувати більш м`який запобіжний захід, наразі, не можливо, оскільки ризики, які були визнані судом доведеними раніше, не зменшились та не перестали існувати.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існує презумпція на користь звільнення. Європейський Суд неодноразово зазначав, що до засудження обвинувачений має вважатися невинуватим і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.
Проте у даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 обумовлено законними і достатніми підставами, і таке обмеження особистих прав осіб є пропорційним і необхідним у демократичному суспільстві.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженнями, тому звертає увагу на тривалість кримінального провадження, періодичність призначення судових засідань, рух даної справи та зазначає, що загальний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою складає три роки, у зв`язку з чим, подальша перевірка підстав для продовження тримання особи під вартою має бути більш ретельною з огляду на розумність строків кримінального провадження та недопущення надмірно тривалого розгляду справи.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4