№ 1-кп/755/302/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002451 від 21.08.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води, Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, працюючого водієм ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 21.08.2021 року, приблизно о 00 один 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу житлового будинку АДРЕСА_3 , помітив раніше незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відпочивав зі своєю знайомою ОСОБА_7 на лавці, поруч із житловим будинком. У подальшому, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і безпідставно вступив у словесний конфлікт з неповнолітнім ОСОБА_6 та у цей час, у ході короткого спілкування з потерпілим ОСОБА_6 , у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , та він обрав об`єктом свого злочинного посягання наявне майно неповнолітнього, а саме: мобільний телефон марки «IPhone 7» model А1660 FCC ID:BCG-E3085A, imei НОМЕР_1 , MEID НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 6000 грн.; пристрій для куріння марки «Elfbar Crystal 2500» Pine apple ice, жовтого кольору, вартістю 150 грн. та дві пляшки слабоалкогольного напою марки «Longer mix orange» (цінності не становлять), що перебувало на лавочці поруч із неповнолітнім потерпілим ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 підійшов до відпочиваючого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 та з метою подолання можливого опору зі сторони потерпілого, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, почав наносити удари останньому в область голови та тулубу, від яких останній впав із лавки за землю, внаслідок чого, потерпілий отримав: синці в лівій підочно-виличній ділянці, в правій виличній ділянці; підшкірний крововилив у потиличній ділянці практично по серединній лінії; садна на передній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, у лівій підлопатковій ділянці, які згідно «Висновку експерта» № 042/1-479-2021, відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

У подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_3 забрав з лавки наявне майно потерпілого, а саме: мобільний телефон марки «IPhone7» model А1660 FCC ID:BCG-E3085A, imei НОМЕР_1 , MEID НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 6000 грн.; пристрій для куріння марки «Elfbar Crystal 2500» Pine apple ice, жовтого кольору, вартістю 150 грн. та дві пляшки слабоалкогольного напою марки «Longer mix orange» та, ігноруючи прохання ОСОБА_6 повернути належне йому майно, з місця вчинення злочину зник. Всього своїми злочинними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_3 завдав неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 6350 гривень 00 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 20.08.2021 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, йому зателефонували його друзі та запропонували зустрітися, з якими він у подальшому розпивав алкогольні напої, хоче, за адресою: АДРЕСА_3 . Далі, вони вирішили сходити до магазину та побачили потерпілого ОСОБА_6 , який також вживав алкоголь, і він попрохав в останнього сигарету і в якийсь момент, у нього з потерпілим почався конфлікт. Потім, коли він з друзями вже відійшов від потерпілого, то той щось вигукнув йому вслід, а тому, він підійшов до потерпілого та вдарив його, від чого той впав на землю. Далі, він забрав майно потерпілого, який у свою чергу, прохав його йому повернути, але він проігнорував дане прохання. У подальшому, його затримали працівники поліції, які були повідомлені про подію потерпілим. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, розуміє, що його дії були незаконними. У скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, усвідомив протиправність своїх дій, до кримінальної відповідальності притягується вперше та йому соромно за вчинене, запевнив, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде. Зокрема, зазначив, що він добровільно відшкодував потерпілому всю завдану ним шкоду у сумі 10 000 грн., про що надав відповідну розписку.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.08.2021 року; протоколу огляду місця події від 21.08.2021 року; постанови про визнання та приєднання речових доказів від 17.09.2021 року; висновку експерта № 042/1-479-2021 від 17.09.2021 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю, раніше не судимий, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду у розмірі 10000 гривень, офіційно працює.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому та добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , визнається вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, офіційно працює), наявності пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обрано.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи № 042/1-479-2021 від 17.09.2021 року в розмірі 651 гривня 80 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «IPhone7» model А1660 FCC ID:BCG-E3085A, imei НОМЕР_1 , MEID НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 та пристрій для куріння марки «Elfbar Crystal 2500» Pine apple ice, жовтого кольору, що передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 залишити у потерпілого;

- мобільний телефон марки «IPhone7» imei НОМЕР_4 , MEID НОМЕР_5 з абонентським номером НОМЕР_6 , що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві повернути ОСОБА_3 ;

- слабоалкогольний напій марки «Longer mix orange», що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя