ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1469/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/464/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника особи, щодо майна якого

прийнято процесуальне рішення адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000022 від 09.011.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0550, площею 0,0890 га (890 кв.м.), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Своє рішення слідчий суддя аргументував тим, що сторона обвинувачення обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалась у клопотанні.

В апеляційній скарзі прокурор Бучацької окружної прокуратури, як процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні, вважає, що оскаржувана ним ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що земельна ділянка, загальною площею 0, 0890 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, яка розташована по АДРЕСА_1 , є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому відповідає критеріям, зазначеним у ч.1 ст.98 КПК України та визнана речовим доказом у справі.

Звертає увагу, що зазначена земельна ділянка, яка перебуває в оренді у ОСОБА_9 , могла зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, а також з метою призначення необхідних експертиз, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року про відмову у накладенні арешту на майно та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0550, площею 0,0890 га (890 кв.м.), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, навів аналогічні викладним у ній мотиви, і тому просить скасувати ухвалу слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0550, площею 0,0890 га (890 кв.м.), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; представника особи щодо майна якого прийнято процесуальне рішення, адвоката ОСОБА_7 , який заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянту слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про арешт майна, у відповідності до статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як слідує з ухвали слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року мотивом прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого щодо арешту майна слугувало те, що сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання у розумінні вимог ст.132 КПК України, не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилалась у клопотанні, а в матеріалах провадження відсутні докази того, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Колегія суддів вважає, що доводи наведені судом першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна є належним чином мотивовані та обґрунтовані з урахуванням вимог кримінального процесуального закону, що регламентує підстави для арешту майна.

Виходячи зі змісту ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а також існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; правову підставу для арешту майна, можливість використання останнього, як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Такі ж відомості повинні міститися і у клопотанні слідчого про арешт майна.

Як слідує з матеріалів провадження у відділ поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області звернувся Бережанський міський голова із заявою про вчинене кримінальне правопорушення про те, що посадові особи Бережанської міської ради підробили документи, подані для розробки проекту землеустрою щодо земельної ділянки, площею 890 м.кв. по вул. Міцкевича, 2 Г в м. Бережани без зазначення комунікацій та інших мереж.

Відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000022 від 09.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Звернувшись з клопотанням про арешт майна, слідчий акцентував увагу на тому, що вищевказана земельна ділянка, яка належить територіальній громаді м. Бережани, але рішенням сесії Бережанської міської ради від 27.09.2018 року передана в оренду громадянину ОСОБА_9 , є речовим доказом у даному кримінальному упровадженні і саме з метою збереження речового доказу просив накласти арешт на вказане майно.

Розглядаючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя виходив з того,що відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте, відомості, які б давали підстави вважати земельну ділянку речовим доказом у даному кримінальному провадженні, в розумінні ст.98 КПК України, у клопотанні слідчого та долучених до нього матеріалів, відсутні.

Не наведено також у клопотанні про арешт майна належного обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, що є обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у відповідності до ст.132 КПК України.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що в даному кримінальному провадженні підозра нікому не оголошена, і слідчий звертався до слідчого судді суду першої інстанції з клопотанням про арешт майна третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа.

Згідно приписів ч.3 ст.64-2 КПК України третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна.

За змістом вказаної правової норми, звернутись з клопотанням до суду про арешт майна, що належить третій особі, наділений виключно прокурор.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що слідчим суддею місцевого суду правильно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання слідчого про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Бережанського районного суду від 16 листопада 2021 року, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.132, 170-173, 404, 405,407, 422 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ віддліу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 про арешт майна без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді