УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2021 Справа №607/17010/21

Провадження 1-кс/607/5656 /2021

м.Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, зі слів із вищою освітою, офіційно не працюючого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2021 слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулась до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строком на два місяці відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0003535 від 17.10.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Клопотання мотивоване тим, слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0003535 від 17.10.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України .

Досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням сесії Тернопільської міської ради від 11.07.2002 передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,10 га.

Надалі, ОСОБА_7 06.05.2008 уповноважила свого дядька ОСОБА_8 на виготовлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку. ОСОБА_8 на підставі довіреності від ОСОБА_7 отримав на її користь державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,10 га, якій присвоєно кадастровий номер :01:0040124 та визначено цільове призначення для цієї земельної ділянки, а саме під будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В подальшому 03.02.2009 ОСОБА_9 , на підставі довіреності від імені ОСОБА_7 уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки з ОСОБА_10 , при цьому оригінал державного акту на земельну ділянку :01:0040124 з відміткою проставленою нотаріусом про перехід права власності від ОСОБА_7 до ОСОБА_10 залишився при матеріалах нотаріальної справи.

Таким чином, 03.02.2009 ОСОБА_10 набула право власності на земельну ділянку :01:0040124 площею 0,10 га з цільовим призначенням під будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 233750 грн., про що ОСОБА_10 отримала у нотаріуса витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів.

Надалі в березні 2016 року, точних дати та часу досудовим розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 - сина ОСОБА_7 , який достеменно знав, що земельна ділянка :01:0040124, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 відчужена ОСОБА_9 за довіреністю від його матері, користуючись родинними зв`язками з матір`ю, а також тим, що ОСОБА_10 не вела жодних робіт на території вказаної земельної ділянки, фактично не відвідувала її, виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном у великих розмірах шляхом обману, а саме на земельну ділянку :01:0040124 площею 0,10 га з цільовим призначенням під будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 17.03.2016 отримав від матері доручення на представництво її інтересів щодо розпорядження земельною ділянкою :01:0040124 площею 0,10 га, яка раніше була відчужена ОСОБА_10 .

В подальшому під приводом ніби то втраченого оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку :01:0040124, ОСОБА_4 , звернувся із відповідною заявою до Тернопільської регіональної філії Центру ДЗК, 25.04.2016 року отримав копію державного акту на право власності на земельну ділянку :01:0040124 площею 0,10 га розташовану за адресою АДРЕСА_2 за його матір`ю ОСОБА_7 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_4 звернувся із заявою до державного реєстратора про реєстрацію земельної ділянки :01:0040124 площею 0,10 га розташованої за адресою АДРЕСА_2 за своєю матір`ю, надавши при цьому копію вказаного державного акту. За наслідком чого, 15.07.2016 о 10 год. 12 хв. державним реєстратором Тернопільської міської ради було зареєстровано вказану земельну ділянку за ОСОБА_7 , про що ОСОБА_4 отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Таким чином, набута ОСОБА_10 на законних підставах земельна ділянка :01:0040124, площею 0,10 га з цільовим призначенням під будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 233750 грн., 22.07.2016, була незаконно вилучена із її законного володіння, чим ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду розміром 233750 гривень.

Продовжуючи свої злочині дії у березні 2016 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману у великих розмірах, а саме на грошові кошти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у сумі 450000 грн. під приводом продажу частини земельної ділянки :01:0040124.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 у березні 2016 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, познайомився із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , яким представився повноправним розпорядником земельної ділянки :01:0040124 площею 0,10 га з цільовим призначенням під будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_4 під час зустрічей з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 впродовж березня-травня 2016 року створював перед ними образ особи якій довірено розпорядитись вказаною земельною ділянкою та особи, що здатна в силу своїх родинних зв`язків вирішувати питання, пов`язані із продажем земельної ділянки, однак об`єктивно не міг та не мав можливості виконувати взяті на себе зобов`язання, оскільки не був уповноваженим в законний спосіб на розпорядження земельною ділянкою :01:0040124 площею 0,10 га з цільовим призначенням під будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 .

Так, 03.06.2016 ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 нотаріально посвідчений попередній договір, згідно якого зобов`язався в майбутньому відчужити на користь вказаних осіб частину земельної ділянки :01:0040124, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 , а саме в розмірі площею 0,09 га. При цьому отримав від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 125000 грн. авансовий платіж, як вважали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в рахунок вартості частини земельної ділянки :01:0040124, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 , а саме в розмірі площею 0,09 га.

Після чого 04.06.2016 року ОСОБА_4 звернувшись до нотаріуса, отримав нотаріально завірену заяву про свою згоду на поділ земельної ділянки :01:0040124 з метою формування двох окремих земельних ділянок: одна площею 0,0900 га, друга - 0,0100 га без зміни цільового призначення, відповідно до Кадастрового плану розподілу виконаного Тернопільською регіональною філією Центру ДЗК.

Разом з тим, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 розповів, що у нього виникли інші термінові та важливі справи і він не може займатись питаннями документального оформлення поділу земельної ділянки :01:0040124 і запропонував, щоб цими питаннями зайнялися ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а він в свою чергу отримає відповідну довіреність від своєї матері ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 довіряючи ОСОБА_4 , сприймаючи його слова як такі, що правдиві, погодились із запропонованим ОСОБА_4 планом дій. Внаслідок чого 04.09.2016 ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_7 отримав витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку :01:004:0193 площею 0,0900 га та :01:004:0194 площею 0,0100 га.

В подальшому ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що у нього є інші термінові та важливі справи і він не може займатись питаннями документального оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки :01:004:0193 площею 0,0900 га, яка є частиною земельної ділянки :01:0040124, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 і яку він зобов`язувався за попереднім договором відчужити на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а тому він отримав відповідну довіреність від своєї матері ОСОБА_7 , якою вона 01.07.2016 уповноважила ОСОБА_13 продати земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 .

Так, 15.08.2016 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_14 та ОСОБА_12 набули право власності на кожен земельної ділянки :01:004:0193 площею 0,0900 га з цільовим призначенням під будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розміщена за адресою АДРЕСА_2 . Після чого 12.10.2016 внаслідок фактичного поділу земельної ділянки :01:004:0193 площею 0,0900 га, за ОСОБА_11 зареєстровано земельну ділянку :01:004:0195 площею 0,0455 га та за ОСОБА_12 зареєстровано земельну ділянку :01:004:0196 площею 0,0455 га.

Так, 12.12.2020 за рішенням Тернопільського міськрайонного суду у ОСОБА_11 витребувано земельну ділянку :01:004:0195 площею 0,0455 га та у ОСОБА_12 витребувано земельну ділянку :01:004:0196 площею 0,0455 га на користь ОСОБА_10 , що стало підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_10 права власності на земельну ділянку :01:004:0195 площею 0,0455 га та земельну ділянку :01:004:0196 площею 0,0455 га.

Таким чином, ОСОБА_4 під приводом продажу частини земельної ділянки :01:0040124 в розмірі 0,0900 га, незаконно заволодів грошовими коштами у великих розмірах ОСОБА_11 в сумі 225000 грн. та грошовими коштами ОСОБА_12 у великих розмірах, в сумі 225000 грн.

23.09.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Необхідність застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово слідчий доводить обґрунтованістю його підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та наявністю передбачених ч.1 ст. 177 КПК України ризиків, зокрема: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення. Наявність вказаних ризиків, а також обставини, які характеризують особу підозрюваного, на думку слідчого, є підставою для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, оскільки більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розгляд клопотання розпочатий за минуванням трьох годин з часу вручення підозрюваному ОСОБА_4 копії клопотання та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала з підстав, зазначених у ньому, просила задовольнити. Додатково просила врахувати, що в рамках іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , яке перебуває на розгляді Тернопільського міськрайонного суду, останній допускав порушення свого процесуального обов`язку щодо явки до суду, не з`являвся на виклики, у зв`язку з чим до нього застосовувався привід.
В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання заперечував, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на необґрунтованість підозри ОСОБА_4 та недоведеність заявлених у клопотанні слідчого ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Просив врахувати, що інкриміновані ОСОБА_4 події мали місце ще в 2016 році, протягом цього часу ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду не переховувався, на свідків не впливав. Також захисник звернув увагу на відсутність негативних характеризуючих даних щодо ОСОБА_4 , та проживання з бабусею похилого віку, яка потребує догляду.
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив не застосовувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказуючи, що такий запобіжний захід позбавить його можливості здійснювати належний догляд за бабусею похилого віку.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до таких висновків.
Згідно зі ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст.176 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою, при цьому їх наведено в порядку зростання ступеню суворості.
Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан (ч.1 ст.178 КПК України).
Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003535 від 17.10.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
23.09.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах (в редакції Закону України №270-VІ від 15.04.2008).
Відповідно дост.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобіганн яризику а ризикам, зазначеним у поданні.
На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Зокрема такими є: витяг з ЄРДР №0003535 від 17.10.2016; заява про вчинення злочину ОСОБА_10 від 17.10.2021; заява про вчинення злочину ОСОБА_11 від 15.11.2016; протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 від 10.03.2020; протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 від 20.09.2021; протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 21.09.2021; копії матеріалів технічної документації :01:0040124 на ОСОБА_7 ; копії справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки :01:0040124 ОСОБА_15 ; копії матеріалів нотаріально засвідченого попереднього договору між ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 ; копії матеріалів на поділ земельної ділянки :01:0040124 від ОСОБА_4 ; копії матеріалів за зверненням ОСОБА_4 до Держгеокадастру про виготовлення дублікату Державного акту на земельну ділянку :01:0040124, інші долучені до клопотання документи.
Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинене, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
За наведеного, слідчий суддя відхиляє заперечення сторони захисту з приводу необгрунованості підозри, так як на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.
На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.
При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23.10.1994) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчинене у великих розмірах (в редакції Закону України №270-VІ від 15.04.2008), за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, яке відповідно до ч.4 ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 3) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення (частина 1статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1статті 177 КПК(частина 2статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні №0003535 від 17.10.2016 щодо підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує незначний ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 . На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Поряд з цим слідчий суддя враховує тривалість досудового розслідування кримінального провадження №0003535 з 2016 року та відсутність підтверджуючих даних як про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжних заходів у інших кримінальних провадженнях, так і їх недотримання останнім.

Оцінюючи можливість впливу на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

Втім, на переконання слідчого судді, стороною обвинувачення не доведено ризику вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, оскільки це не підтверджується належними та допустимими доказами.

Поряд з цим слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 повідомлено про закінчений злочин, що виключає ризик його продовження, а відсутність судимостей та відомостей про негативні характеризуючі дані щодо ОСОБА_4 , зводять ризик вчинення іншого кримінального правопорушення до малоімовірного, який не виправдовує необхідності запобіжних заходів.
Отже, слідчим у поданому клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

В клопотанні слідчий просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

За змістом ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
На переконання слідчого судді, в судовому засіданні прокурором доведено обставини, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, втім, не доведено обставини згідно п. 3 ч. 1 цієї статті.
При застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею враховано також вік підозрюваного, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.
Враховуючи викладене, дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, де проживає разом з бабусею похилого віку, яка потребує догляду, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.
На переконання слідчого судді, пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, є запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Відповідно до ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до ч.7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
За наведених обставин, слідчий суддя доходить висновку, що достатнім та дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти наявним у цьому кримінальному провадженні ризикам є особисте зобов`язання. При цьому, слідчий суддя також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, і доходить висновку, що такий запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 177-179, 181, 193, 194,196, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово строком на два місяці відмовити.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:
- з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади закордонний паспорт та інші документи,що дають право на виїзд за кордон.
Повідомити підозрюваному ОСОБА_4 письмово під розпис покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Дія ухвали в частині покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України закінчується о 23 год. 59 хв. 22.11.2021.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого у даному кримінальному провадженні.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1