ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/548/22 Справа № 213/2453/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 000445 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, а саме до 19 лютого 2022 року включно.

Мотивуючи постановлене рішення суд зазначив, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, санкції статті, яка передбачає міру покарання за інкримінований злочин, та перешкодить ризикам, визначеним ст.177 КПК України, а також врахував, що до спливу терміну тримання під вартою винести вирок суду у справі не можливо, а обставини, що явилися підставою для взяття ОСОБА_5 під варту на даний час не змінилися.
В апеляції:
- обвинувачений просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений вказує на необґрунтованість його обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, на наявність позитивної характеристики, а також на дослідження у справі більшості доказів. При цьому, ОСОБА_5 зауважує, що ним було перенесено інсульт, після чого він не відновився розумово, а тому не може об`єктивно будувати сторону захисту.
- захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, та обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не наведено доказів, які б свідчили про дійсну наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та наявність обвинувачення відносно ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення не може бути єдиним чинником, що давав би підстави обрати найбільш суворий запобіжний захід. До того ж, захисник наголошує на тривалості застосування до ОСОБА_5 такої міри запобіжного заходу, оскільки з часу затримання пройшло три роки шість місяців.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу останнього та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Що стосується доводів апеляційних скарг щодо відсутності доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, то вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності його вини в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Доводи захисника стосовно того, що справа тривалий час розглядається судом, то колегія суддів, хоча і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Щодо тверджень захисника та обвинуваченого про погіршення стану здоров`я, а саме перенесенням обвинуваченим інсульту, то матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаної обставини або доказів про неможливість перебування обвинуваченого у зв`язку зі станом здоров`я.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 000445 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3