17.11.2021
Справа № 642/7774/21
Провадження № 1-кс/642/4439/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України, -
встановив:
Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України, вказуючи, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000440 від 03.06.2019 за ч. 4 ст. 407 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.10.2017 військовослужбовець військової служби за контрактом ОСОБА_4 , діючи з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності підстав, самовільно залишив військову частину та до теперішнього часу до військової частини не повернувся а з`явившись у зв`язку із цим у вільний час використовує на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент Україна, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.
Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію.
Однак, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, без поважних причин, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин самовільно залишив військову частину, та продовжує ухилятися від її проходження до теперішнього часу, використовуючи вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим вчинив самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Таким чином, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, у порушення вимог ст.. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин самовільно залишив військову частину, та продовжує ухилятися від її проходження до теперішнього часу, використовуючи вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим вчинив самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
03.06.2019 ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, у спосіб, передбачений ст.ст. 133, ч. 1 ст. 135, 136, 137 КПК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 зазначеного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: актом службового розслідування, протоколами допитів, а також іншими матеріалами кримінального провадження.
Тобто, наявні вагомі докази, якими обґрунтовуються обставини вчинення ОСОБА_4 вищевказаного злочину, на підставі яких зроблено висновок про обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Оскільки у даному кримінальному провадженні виникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_4 всупереч наказам не повернувся для проходження військової служби, що дає достатні підстави вважати, що останній переховується від органів досудового розслідування, чим перешкоджає проведенню досудового розслідування у розумні строки.
У зв`язку з чим виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою з утриманням у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, у зв`язку із зайнятістю, вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.
Підозрюваний в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого, або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.
Згідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті. При цьому, ст. 193 ч. 6 КПК України передбачає що слідчий суддя, суд може розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише в разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, однак будь-які такі відомості у клопотанні відсутні.
Враховуючи вищевикладене, та з метою недопущень порушень ст.. 5, 6 «Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає, оскільки внесене без передбачених діючим законодавством обґрунтувань, прокурором та слідчим не доведено обставин, передбачених ч.6 ст. 193 КПК України, тому клопотання не може бути розглянуто за відсутності особи, щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до вимог ст. 193 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-
ухвалив:
В задоволенні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її оголошення.

Слідчий суддя