Справа № 376/2218/20
Провадження № 1-кп/362/361/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих - ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за №0000164 від 11.04.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чагерний, Красноярський край, Російська Федерація, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Малосілка, Бердичівського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 раніше не судимого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Красноводськ, Республіки Туркменістан, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Хмельницький, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , в силу ст. 89 раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за №0000164 від 11.04.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив вирішити питання про продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою, враховуючи тяжкість висунутого обвинувачення та те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України та встановлені при обранні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Обвинувачені та захисники щодо заявленого клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою заперечили.

Крім того, представник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_6 просили змінити запобіжний захід відносно останнього не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки за тривалий час судового розгляду будь-які ризики втратили свою актуальність, враховуючи належну поведінку обвинуваченого, останній характеризується позитивно, одружений, має неповнолітнього сина, та постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.
Крім того, адвокат зазначила, що дружина обвинуваченого, з метою утримання сина змушена була працевлаштуватися, та з 23.02.2021 перебуває у Польщі, працюючи на підприємстві м`ясної промисловості ТОВ «Віегпаскі». Водночас, син подружжя - малолітній ОСОБА_12 проживає з бабусею ОСОБА_13 . При цьому, малолітня дитина росте в умовах, що відрізняються від тих, які могли б забезпечити йому батьки в розумінні фізичного, морального, та соціального розвитку. А права малолітнього ОСОБА_12 передбачені Конвенцією про права дитини щодо права не розлучатися з батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, - систематично порушуються. Наведене свідчить про те, що є всі підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який.
Представник потерпілих просив продовжити строки дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта ,чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк , що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжити злочину діяльність. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, має бути враховано тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого та розмір заподіяної ним майнової шкоди.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки обвинувачення їм пред`явлено у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики неявки обвинувачених до суду та вчинення ними нових злочинів залишилися, обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих, тому застосування більш м`ягкого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Клопотання прокурора про вирішення питання про запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою обгрунтоване, оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, не змінилися та продовжують існувати.

Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , під вартою, сторонами кримінального провадження суду не надавалися.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченех винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України №4р-2019 від 13 червня 2019 року, дана ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Разом з тим прокурором не доведено наявність ризиків передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, на які він посилається в своєму клопотанні, зокрема, посилаючись на ризик п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначє, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин, разом з тим суд вважає, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. У законі визначено, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлено підстави її припинення (погашення судимості та її зняття). Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Також суд вважає необгрунтованим заявлений прокурором ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки суд може зобов`язати обвинувачено утримуватися від спілкування з будь-якою особою, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Прокурором, не підтверджено можливість ОСОБА_6 незаконно впливати на потерпілих, свідків, таким чином відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_6 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.
При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, відсутність підстав для обрання відносно нього виняткового запобіжного заходу, враховуючи належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , останній одружений, має малолітнього сина, який росте в умовах, що відрізняються від тих, які могли б забезпечити йому батьки в розумінні фізичного, морального, та соціального розвитку, крім того, обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки. Наведене свідчить про те, що є всі підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід, а саме домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 314-316, 371-372 КПК України, колегія суддів,-

УХ В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі Київському слідчому ізоляторі на 60 днів до 18.02.2022 року, включно.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовити.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю (браслету) строком на 60 днів, а саме до 18.02.2022 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов`язок:

- не залишати житло в нічний час з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_4 ;

- з`являтися на виклики прокурора, суду у встановлений ними час;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в кримінальному провадженні за №0000164 від 11.04.2020 року;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю до Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (17500 Чернігівська область, м.Прилуки, вул. Котляревського, 66)

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1