Справа №579/1614/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/266/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 579/1614/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 24.03.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка Сумської області м. Дружба та мешканка АДРЕСА_3 , раніше не судима

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

у с т а н о в и л а:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить змінити вирок суду, застосувати до нього ст. 75 КК та пом`якшити призначене покарання, оскільки призначене покарання є занадто суворим, у вчиненні злочину він щиро розкаявся, а до його вчинення спонукало тяжке матеріальне становище у зв`язку з відсутністю постійного місця роботи та необхідністю коштів на придбання ліків для дружини, має гарні характеристики.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_13 просить залишити вирок суду відносно ОСОБА_11 без змін, оскільки призначене покарання є співрозмірним із вчиненим кримінальним правопорушенням.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 24.03.2021 ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, і йому призначене покарання у виді трьох місяців арешту. ОСОБА_14 і ОСОБА_15 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, і їм кожному окремо призначене покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_14 і ОСОБА_15 звільнені від відбування покарання з випробуванням, якщо вони протягом іспитового строку один рік не вчинять нового кримінального правопорушення і виконають покладені на них обов`язки відповідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК. Стягнуто з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 судові витрати за проведення експертиз в розмірі 980,70 грн, 326,90 грн з кожного.

Згідно вироку, ОСОБА_14 за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_11 21.07.2020 о 05:25 прибули до прибудинкової території об`єкта торгівлі АДРЕСА_1 , звідки здійснили крадіжку брухту чорних металів вагою 185,1 кг, який належить ОСОБА_16 вартістю 568,25 грн. 22.07.2020 близько 06:00 ОСОБА_14 , повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_15 прибули до будівельного майданчика на території КП Кролевецького міського центрального ринку АДРЕСА_1 , звідки здійснили крадіжку чотирьох металопрофільних труб вартістю 290,20 грн, брухт чорних металів вагою 17,90 кг вартістю 62,11 грн, чим заподіяли ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 352,31 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_10 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_11 про застосування до нього положень ст. 75 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не ґрунтуються на законі України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, відповідно ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували т/з у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, положення ст. 75 КК не передбачають можливості їх застосування при призначенні покарання у виді арешту.

Разом з тим, незважаючи на те, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, він вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого (ст. 404 КПК), тому колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги ОСОБА_11 , застосувавши до нього положення ст. 69 КК та пом`якшивши призначене йому покарання, оскільки виходячи з указаної мети й принципів справедливості, пропорційності, співмірності та індивідуалізації, кримінальне покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винного. При цьому колегія суддів враховує те, що обвинувачений, крім іншого, узагальнююче просив пом`якшити йому покарання.

Так, покарання призначається в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (ст. 50 і 65 КК).

Відповідно п. 1 постанови ПВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а згідно рішення ЄСПЛ від 17.09.2009 у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що «складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

З огляду на ці положення закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При встановленні справедливості і співмірності призначеного ОСОБА_11 покарання колегія суддів дотримується також й автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

З огляду на викладене, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_11 та попередження нових кримінальних правопорушень, колегія суддів ураховує, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК є нетяжким злочином, щиро покаявся, повністю визнав свою вину, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, виключно позитивно характеризуються за місцем проживання, а тому наявність цих кількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і надає можливість колегії суддів перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 185 КК, оскільки за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 69 КК).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин (п. 4 ст. 51, ст. 56 КК), яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, змінивши таким чином вирок суду першої інстанції та задовольнивши апеляційну скаргу обвинуваченого частково.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 24.03.2021 відносно ОСОБА_18 змінити та пом`якшити призначене йому покарання.

ОСОБА_18 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,