УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в межах кримінального провадження №0003480 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Миколаєва, зареєстрованого АДРЕСА_1 , наразі утримується у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,

-якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 9 лютого 2022 року включно.

Учасники судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем проживання.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.02.2022 р. включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування (альтернативних) запобіжних заходів, оскільки тримання під вартою є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коди є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем проживання.

Зауважує, що в ухвалі суду зазначено, що є необхідність в дослідженні обставин по справі, зокрема необхідно допитати свідка ОСОБА_7 , обвинуваченого та отримати відомості з ТУ ДБР, за фактом застосування до ОСОБА_6 незаконних методів розслідування з боку працівників національної поліції України, разом з тим, суд безпідставно встановив такий ризик, як необхідність допитати свідка ОСОБА_7 , оскільки прокурор у клопотанні такого ризику не зазначав.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0003480 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не зменшилися і продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 9 лютого 2022 р. включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0003480 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не зменшилися і продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором продовжують існувати, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, посягає на життя особи, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, злочин за ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким та передбачає покарання за його вчинення до семи років позбавлення волі.

Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, пов`язаних з погрозою вбивством, зберіганням зброї, не працює, не має постійного джерела доходу, згідно з характеристикою, наявною в матеріалах кримінального провадження, також допускав порушення громадського порядку, в наслідок якого відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, з2011р. перебуває на обліку у лікаря-психіатра, неодноразово лікувався стаціонарно з діагнозом: «Органічний шизофреноподібний розлад внаслідок черепно-мозкової травми».

Крім того, обвинувачений в судових засіданнях суду першої інстанції, під час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою неодноразово висловлював наміри брати участь в бойових діях в зоні АТО, у зв`язку з чим просив звільнити його з-під варти.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про продовження існування зазначених ризиків є вірним.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Крім того, ОСОБА_6 не працює, не має постійного джерела доходу, згідно з характеристикою, наявною в матеріалах кримінального провадження, також допускав порушення громадського порядку, в наслідок якого відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, має постійне місце проживання, до затримання мешкав з батьками, розлучений, має двох доньок, які проживають окремо від ОСОБА_6 , одна з доньок є неповнолітньою, дані про неможливість перебування у слідчому ізоляторі за станом здоров`я відсутні.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

З урахуванням злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: