КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/7239/21 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4360/2021
Категорія: 315 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор», апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2021 року у кримінальному провадженні №00001161 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2021 року, крім іншого, задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 листопада 2021 року включно та залишено без змін альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 181600 грн.

Таке рішення, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 та тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, всі дані про особу обвинуваченої, яка незаміжня, офіційно не працевлаштована, раніше судима за вчинення умисних тяжких злочинів, не має міцних соціальних зв`язків та постійного легального джерела доходу, суд мотивував тим, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_8 та запобігти існуючим ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , посилаючись на те, що на даний час існують підстави для зміни їй запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена ОСОБА_8 , викладаючи практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), звертає увагу на те, що була затримана 13 жовтня 2020 року і під час затримання та обшуку жодних спроб втечі не вчиняла. На підтвердження того, що не має репутації особи, схильної до переховування від правосуддя, надала в суді довідку Департаменту інформатизації МВС України №650 аз/16 від 19 жовтня 2020 року, згідно з якою не перебувала у розшуку та щодо неї не здійснювався привід. Під час досудового слідства вона не робила спроб вплинути на експертів або свідків у кримінальному провадженні. Відповідно до листа філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області від 19 жовтня 2020 року №1115/33-20, за час перебування на обліку покладених на неї судом обов`язків не порушувала. За таких обставин, як вважає обвинувачена, тримання її під вартою є необґрунтованим та незаконним, оскільки її процесуальна поведінка свідчить про відсутність ризиків переховування та незаконного впливу на свідків чи експертів, а тяжкість можливого покарання не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості.
Обвинувачена також звертає увагу на наявність провокації в цій справі щодо неї від особи зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_9 , який є залегендованою особою в інших кримінальних провадженнях, що викликає великий сумнів в обґрунтованості підозри. Крім того, обвинувачена посилається на те, що має міцні соціальні зв`язки та житло в Київській області, яке офіційно орендує, тому вважає, що їй доцільно змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який, з урахуванням карантинних обмежень, забезпечить її належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний розгляд проводиться в межах поданої апеляційної скарги.

Оскільки в даному провадженні апеляційна скарга подана лише обвинуваченою ОСОБА_8 , то лише щодо неї в межах апеляційної скарги здійснюється перевірка ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст.ст. 315, 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та її особисті обставини життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів провадження, за результатами підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №00001161 стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також ОСОБА_8 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції, окрім рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та інших рішень, пов`язаних із підготовкою до судового розгляду, задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 20 листопада 2021 року включно.

Обґрунтовуючи таке рішення, суд врахував стадію кримінального провадження, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та тяжкість покарання, яке їй загрожує, всі дані про особу обвинуваченої, відсутність доказів щодо постійного доходу, місця проживання та існування міцних соціальних зв`язків, тому вважав, що обвинувачена може переховуватися від суду, отже продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці ЄСПЛ, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо твердження обвинуваченої про відсутність обґрунтованої підозри, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
За загальною практикою ЄСПЛ (зокрема, рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series А, № 182), термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів зауважує, що в межах цього апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, водночас вважає, що суд першої інстанції, виходячи із даних обвинувального акта, врахував наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 можливо вчинила певний злочин, а більш детальну оцінку всім доказам суд зможе надати після їх безпосереднього дослідження на відповідній стадії судового розгляду.

Визнає колегія суддів безпідставними доводи обвинуваченої, які зводяться до того, що на даний час взагалі відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які врахував суд, а також достатні підстави вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити виконання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у носінні, зберіганні, придбанні, передачі та збуті вибухових речовин і вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, вчиненому у складі організованої групи, тобто у вчиненні тяжкого злочину, який має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинуваченої, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів; тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватою в інкримінованому кримінальному правопорушенні; всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, в тому числі за вчинення злочинів проти громадської безпеки, не має постійного джерела доходу та достатньо міцних соціальних зв`язків, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше її тримання під вартою.

Всупереч тверджень обвинуваченої, усі дані щодо її особи та соціальних зв`язків, які підтверджені наданими сторонами документами під час вирішення питання щодо запобіжного заходу, були предметом дослідження суду, але таких, які б були достатнім стримуючим фактором її поведінки, не встановлено. При цьому та обставина, що обвинувачена офіційно орендує житло в Київській області, не є достатньою підставою для зміни їй запобіжного заходу на домашній арешт.

З огляду на те, що свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії. Отже висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим.

При цьому колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченій ще при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена, як альтернативний запобіжний захід, застава з урахуванням положень ст. 182 КПК України, яка зможе забезпечити належне виконання нею процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.

За відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час постановлення судом рішення про продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів приймає рішення про залишення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2021 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 листопада 2021 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4