Київський апеляційний суд
Провадження № 11-сс/824/431/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 214, 303-309 КПК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року,
за участі особи, яка подала скаргу, ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 13 вересня 2021 року вих. № 4500/13.
Ухвала мотивована тим, що заява ОСОБА_6 від 13 вересня 2021 року не містить відомостей про конкретні обставини вчинення, як вважає заявник, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 212-1, ч. 2 ст. 191 КК України, з огляду на що слідчий суддя дійшов висновку про відсутність і бездіяльності уповноваженої особи (слідчого) СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення за цією заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк на оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та направити його скаргу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції для її розгляду в порядку, визначеному ст.ст.306-307 КПК України.

Щодо незаконності ухвали апелянт зазначає, 13 вересня 2021, через поштову службу подав на ім`я начальника СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві заяву за вих. №4500/13про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень. У даній заяві він вказав всі елементи вчиненого злочину: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, а також всі ознаки вчиненого злочину: час, місце, спосіб, ПІП особи, місце його роботи і посади, короткі обставини справи тощо. Крім цього, самостійно кваліфікував вчинення злочину за правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 212-1, ч. 2 ст. 191 КК України. Відтак, на переконання апелянта, у його заяві були всі необхідні дані для внесення її відомостей до ЄРДР впродовж 24 годин начальником СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві або уповноваженим слідчим у відповідності до положення ст. 214 КПК України, при цьому вказує, що КПК України не вимагає від заявника зазначення в заяві усіх складових вчинення злочину тільки для того, щоб начальник СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві належним чином виконав свій професійний обов`язок - забезпечив внесення до ЄРДР відомостей за його заявою № 4300/13 від 13 вересня 2021 про вчинені кримінальні правопорушення. Разом з тим, як вказує ОСОБА_6 , в порушення ч. 1 ст. 2 КК України, п. 1, 4 ст. 214 КПК України, Розділу 2 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого Наказом Генерального прокурора України за № 298 від 30 червня 2020 року у порядку, визначеним п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, станом на21 вересня 2021 йому, у жодний із способів так і не було повідомлено про внесення відомостей в ЄРДР за його заявою.

ОСОБА_6 вважає, що підставами для скасування ухвали є також порушення норм процесуального права, оскільки слідчим суддею не було викликано у судове засідання суб`єкта оскарження - начальника СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві, проте було викликано представника СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві, про призначення якого у справі суду не було доказів та бездіяльність якого ним не оскаржувалася, не викликав і апелянта у судове засідання з розгляду його скарги та проводив судове засідання без його участі. При винесенні рішення слідчий суддя знехтувала вимогами Наказу ГПУ № 298 від 30 червня 2020 року, який вимагав від начальника СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві внести необхідні відомості до ЄРДР, не витребував і не дослідив матеріали його звернення до керівника СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві.
Також, апелянт стверджує, що положення законодавства не передбачають здійснення слідчим суддею оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ОСОБА_6 вказує на те, що цей строк пропущений ним із поважних причин, оскільки судове рішення було постановлене без його участі, а копію ухвали він отримав лише 25 жовтня 2021 року і в п`ятиденний термін оскарження, а саме 27 жовтня 2021 року, подав апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Прокурор, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду не подавав, тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_6 в підтримку доводів і вимог клопотання про поновлення строку на оскарження та апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_6 , обговоривши доводи клопотання і апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку, на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_6 подав 27 жовтня 2021 року, тобто із пропуском установленого законом строку. Разом з тим, як вбачається з матеріалів судового провадження, участі у розгляді скарги слідчим суддею ОСОБА_6 не брав, а копію ухвали отримав безпосередньо в суді першої інстанції 25 жовтня 2021 року (а.п. 22).

Враховуючи наведене та усталену практику Верховного Суду, згідно якої поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення за відповідним клопотанням в порядку ст. 117 КПК України, може бути необізнаність заінтересованих осіб з мотивами постановленого слідчим суддею рішення, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_6 пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо вимог апеляційної скарги ОСОБА_6 , то колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 13 вересня 2021 року ОСОБА_6 поштою направив до СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві,заяву за вих. № 4500/13 про вчинене кримінальне правопорушення, в якій, серед іншого, просив зареєструвати цю заяву про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_7 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 212-1, ч. 2 ст. 191 КК України.

27 вересня 2021 року ОСОБА_6 подав скаргу слідчому судді Шевченківського районного суду м. Києва, в якій просив зобов`язати начальника СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві: внести до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою за вих. № 4500/13 від 13 вересня 2021 року про вчинені кримінальні правопорушення; надати йому належним чином завірені витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань та пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого. Також ОСОБА_6 просив зазначити в резолютивній частині ухвали вказані ним у заяві статті вчиненого злочину.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що в заяві ОСОБА_6 про вчинені кримінальні правопорушення від 13 вересня 2021 року вих. № 4500/13 відсутній виклад обставин та ознак, які б могли свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 212-1, ч. 2 ст. 191 КК України, та які б відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Колегія суддів з такими висновками слідчого судді погоджується і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, положення ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантують право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в поряду, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Положення ст. 2 КПК України регламентують, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Регламентовані ст. 214 КПК України норми перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, відповідно до якої підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр судових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення (постанова Великої Палати Верховного суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18).

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 13 вересня 2021 року ОСОБА_6 , оперуючи інформацією з мережі «Інтернет», стверджував про скоєння ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 212-1, ч. 2 ст. 191 КК України. Однак колегія суддів, з огляду на джерело отримання ОСОБА_6 таких відомостей, вважає, що в цій заяві не наведено наявності ознак згаданих заявником кримінальних правопорушень та не описано конкретних дій, які б могли свідчити про їх вчинення.

Отже, слідчий суддя в ухвалі від 06 жовтня 2021 року дійшов вірного висновку, що заява ОСОБА_6 від 13 вересня 2021 року не містить конкретних обставин щодо вчинення таких кримінальних правопорушень, як: умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів); умисне ухилення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та страхування внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем тощо, що в свою чергу дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи про те, що в заяві наведені достатні дані з посиланням на конкретні обставини, які доводять наявність в діях ОСОБА_7 низки кримінальних правопорушень. При цьому зауважує, що, всупереч твердженням апелянта, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не давав оцінку обґрунтованості заяви та не досліджував докази, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які б підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання на ім`я керівника СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в тому числі саме вказаною посадовою особою.

Доводи ОСОБА_6 щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час підготовки до розгляду та безпосереднього розгляду слідчим суддею скарги на бездіяльність органу досудового розслідування є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, про розгляд скарги ОСОБА_6 слідчим суддею повідомлялись сам заявник (а.с. 11), так і суб`єкт оскарження (а.с. 12), разом з тим своїм правом на явку до суду жоден з них не скористався, атому слідчий суддя розглянув скаргу по суті вимог ОСОБА_6 , що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги про допущені слідчим суддею процесуальні порушення при розгляді даної скарги, зокрема, не витребування матеріалів звернення ОСОБА_6 до СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві, то колегія суддів вважає, що в цій частині не було допущено будь - яких порушень, адже до скарги, поданої до слідчого судді, була долучена копія заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення. Всупереч доводам апеляційної скарги, слідчий суддя, не вирішував питання, що віднесені до предмету судового розгляду, а лише перевіряла чи містить заява ОСОБА_6 відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, бездіяльність по невнесенню яких оскаржував апелянт.
Оскільки висновки слідчого судді в ухвалі про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, тобто ухвала від 06 жовтня 2021 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, то апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання ОСОБА_6 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб (слідчого) СУ ФР ГУ ДФС у місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 13 вересня 2021 року вих. № 4500/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4