Справа № 357/2299/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква угоду про визнання винуватості, яка укладена 01 березня 2021 року між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0003817 внесеному до ЄРДР 16 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

?06 квітня 2004 року Білоцерківським РС Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

?18 червня 2008 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 198 КК України до покарання у виді арешту на 2 місяці; 18 серпня 2008 року звільнений Київським СІЗО по відбуттю строку покарання;

?19 лютого 2010 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці;

?29 вересня 2015 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. 21 листопада 2019 року звільнений по відбуттю строку покарання,

за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового розгляду:

прокурор - ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_5 .

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності за таких обставин.

Так, 15 грудня 2019 року близько 22 години, ОСОБА_4 , знаходячись поряд з під`їздом № 4 по АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , який присів на лавку поряд з даним під`їздом, та, підсівши до нього, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб та самого потерпілого, з сумки останнього викрав мобільний телефон «Redmi 6А», вартістю 1 700 гривень, мобільний телефон «HONOR 7с Pro», вартістю 2 400 гривень, мобільний телефон «Айфон 5С», вартістю 1 500 гривень та грошові кошти в сумі 2 000 гривень.

Після цього, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 7 600 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачувався у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_4 , 27 січня 2020 року близько 14 години 30 хвилин, прийшов до квартири АДРЕСА_3 , в якій раніше проживала його знайома ОСОБА_7 , та підійшовши до дверей вказаної квартири, виявив, що вони не замкнені, після чого зайшов всередину та таким чином проник до приміщення квартири АДРЕСА_4 .

Після цього, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 помітив мобільний телефон марки SAMSUNG GALAXY J6, який знаходився на тумбі однієї з кімнат та мобільний телефон марки SAMSUNG Е1200, який знаходився на ліжку цієї ж кімнати, та у останнього виник умисел на крадіжку вищевказаних мобільних телефонів.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, умисно, повторно, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, викрав речі, належні потерпілій ОСОБА_8 , а саме: з тумби, яка знаходилась в кімнаті квартири мобільний телефон марки SAMSUNG GALAXY J6, вартістю 5 000 гривень, поклавши його до правої кишені куртки, в яку був одягнутий та мобільний телефон марки SAMSUNG Е1200, вартістю 300 гривень, що знаходився на ліжку та який поклав до того ж карману своєї куртки.

Після цього, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 5 300 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачувався у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у житло, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно із угодою про визнання винуватості, яка укладена 01 березня 2021 року між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0003817 внесеному до ЄРДР 16 грудня 2019 року, за письмовим погодженням про укладення угоди про визнання винуватості потерпілого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , сторони погодили таке.

ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 15 грудня 2019 року, близько 22 години, ОСОБА_4 , знаходячись поряд з під`їздом № 4 по АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , який присів на лавку поряд з даним під`їздом, та, підсівши до нього, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб та самого потерпілого, з сумки останнього викрав мобільний телефон «Redmi 6А», вартістю 1 700 гривень, мобільний телефон «HONOR 7с Pro», вартістю 2400 гривень, мобільний телефон «Айфон 5С», вартістю 1500 гривень та грошові кошти в сумі 2 000 гривень.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 7 600 гривень.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_4 , 27 січня 2020 року, близько 14 години 30 хвилин, прийшов до квартири АДРЕСА_3 , в якій раніше проживала його знайома ОСОБА_7 , та підійшовши до дверей вказаної квартири, виявив, що вони не замкнені, після чого зайшов всередину та таким чином проник до приміщення квартири АДРЕСА_4 .

Після цього, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 помітив мобільний телефон марки SAMSUNG GALAXY J6, який знаходився на тумбі однієї з кімнат та мобільний телефон марки SAMSUNG Е1200, який знаходився на ліжку цієї ж кімнати, та у останнього виник умисел на крадіжку вищевказаних мобільних телефонів.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, умисно, повторно, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, викрав речі, належні потерпілій ОСОБА_8 , а саме: з тумби, яка знаходилась в кімнаті квартири мобільний телефон марки SAMSUNG GALAXY J6, вартістю 5 000 гривень, поклавши його до правої кишені куртки, в яку був одягнутий та мобільний телефон марки SAMSUNG Е1200, вартістю 300 гривень, що знаходився на ліжку та який поклав до того ж карману своєї куртки.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 5 300 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України визнав в повному обсязі та щиро розкаявся, про що свідчить беззаперечне визнання своєї вини, щире каяття.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачені ст. 66 КК України: є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 передбачені ст. 67 КК України: є рецидив злочину.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 :

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжким злочином, ч. 3 ст. 185 КК України - тяжким злочином.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості, яка укладена 01 березня 2021 року між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0003817 внесеному до ЄРДР 16 грудня 2019 щодо ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_8 надали згоду на укладення угоди про визнання винуватості, яка укладена 01 березня 2021 року між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0003817 внесеному до ЄРДР 16 грудня 2019 щодо ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє: що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, яка укладена 01 березня 2021 року між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0003817 внесеному до ЄРДР 16 грудня 2019 щодо ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно:

за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, адже визначене в межах ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та з огляду на ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання: рецидив вчинення злочину, дані про його особу, який раніше судимий, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, яка укладена 01 березня 2021 року між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0003817 внесеному до ЄРДР 16 грудня 2019 щодо ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 28 січня 2020 року о 10:00 год. ОСОБА_4 було затримано Білоцерківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Згідно із ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2021 року, обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 27 березня 2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк перебування під вартою з 28 січня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Враховуючи вищевикладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільні позови не заявлені.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 100, 124, 174, 368, 374, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 01 березня 2021 року між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0003817 внесеному до ЄРДР 16 грудня 2019 року відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання рахувати з 28 січня 2020 року.

Речові докази:

-коробку від мобільного телефону «Redmi 6А» та коробку від мобільного телефону «Honor 7C Pro» , на яких не вказаний IMEI викрадених телефонів, отримані на відповідне зберігання під розписку потерпілому, вважати поверненими власнику ОСОБА_6 ;

-мобільний телефон «Redmi 6А» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , отримані на відповідне зберігання під розписку потерпілому, вважати поверненими власнику ОСОБА_6 ;

-договір між «Найкращий ломбард» та позичальником ОСОБА_9 залишити в матеріалах кримінального провадження;

-сім карту мобільного номеру НОМЕР_3 , отриману на відповідне зберігання під розписку потерпілою, вважати поверненими власнику ОСОБА_8 ;

-мобільний телефон «SAMSUNG» j600f 5.5 78176/4 32, отримані на відповідне зберігання під розписку потерпілою, вважати поверненими власнику ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1