УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі колегії: головуючого судді Шелестова К.О.

суддів - Демидової С.О., Батманової В.В.

з секретарем: Коваль В.В.

за участю: прокурора Дзюби В.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 201/4097/20 (пр. № 1-кп/201/345/2021), відомості про яке 23 травня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001825, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Артемівськ Донецької області, громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором до суду надісланий обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Судом було поставлено питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі наданого суду обвинувального акта.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд відкласти розгляд кримінального провадження, у зв`язку із неявкою обвинуваченої та потерпілих для повторного виклику потерпілих та застосування примусового приводу до обвинуваченої.

Дослідивши зміст наданого прокурором обвинувального акта на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною 1 ст. 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за результатами підготовчого провадження суд має право прийняти рішення щодо повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, суд звертає увагу, що дотримання зазначеної вимоги до змісту обвинувального акта є однією із гарантій права особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, на захист, оскільки пред`явлення конкретного обвинувачення і чітке викладення фактичних обставин кримінального правопорушення надає обвинуваченій особі можливість ефективно захищатися від такого обвинувачення та використовувати всі передбачені кримінально-процесуальним законом права на свій захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення».

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року зазначається що, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

У постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 року, прийнятої за результатами розгляду справи щодо неоднакового застосування судами нижчої інстанції норм процесуального права, зазначено про те, що в обвинувальному акті, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист, повинно бути обов`язково зазначено фабулу обвинувачення, яка є фактичною моделлю вчиненого злочину та юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), що є правовою моделлю злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Однак, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону органом досудового розслідування не було дотримано у повному обсязі, оскільки у наданому суду обвинувальному акті відсутнє посилання на належне формулювання пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, а лише зазначено фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій ОСОБА_1 із посиланням на відповідну частину статті кримінального закону, що не відповідає вищевказаним положенням кримінального процесуального закону, а також нормам міжнародних актів і судової практики.

Крім того, в порушення положень вимог кримінального процесуального закону, стороною обвинувачення не в повній мірі з`ясовані відомості щодо анкетних даних обвинуваченої ОСОБА_1 , оскільки за результатами неодноразового виклику останньої до суду повістками про виклик (а.с. 197, 200, 209, 212), а також застосування до неї примусових приводів 21 вересня 2020 року, 27 жовтня 2020 року, 21 січня 2021 року, 02 березня 2021 року, 15 квітня 2021 року, (т.1 а.с. 218, 227, 243, т.2 а.с. 4, 11), судом було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_1 за вказаною у обвинувальному акті адресою місця проживання не мешкає тривалий час і встановити її місце перебування на теперішній час не є можливим, що підтверджується рапортами співробітників поліції відповідальних за виконання приводів (т.1 а.с. 238, 240, т.2 а.с. 1), більш того, як вбачається з рапорту співробітника поліції, ОСОБА_1 з 07 серпня 2017 року перебуває у міжнародному розшуку ОРС № 16317016, а отже, викладені обставини свідчать про порушення вимог кримінального процесуального закону, які позбавляють суд можливості здійснити виклик обвинуваченої належним чином з метою здійснення судового розгляду кримінального провадження у розумний строк.

Також, в порушення вимог ст. 291 КПК України, стороною обвинувачення не в повній мірі з`ясовані відомості щодо анкетних даних потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки на неодноразові виклики протягом вже більше року, шляхом надіслання повісток зазначеним особам, до суду повертаються конверти по закінченню строку зберігання останніх із неможливістю вручення судових повісток зазначеним потерпілим. Також судом було зроблено запит до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо місця реєстрації зазначених потерпілих, у відповіді на що, стосовно ОСОБА_2 інформація щодо місця його реєстрації взагалі відсутня. А отже, зазначені обставини позбавляють суд можливості викликати належним чином потерпілих, без присутності яких, розгляд кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні є неможливим.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що кримінальне провадження перебуває в провадженні суду з 05 травня 2020 року, тобто вже більше року, протягом якого викликати потерпілих та доставити приводом обвинувачену не надалось можливим, колегія суддів вважає за необхідне повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, прокурору Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра - Дзюбі В.В. для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 8, 9, 17, 291, 314, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, повернути прокурору Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра - Дзюбі В.В. для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення ухвали через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, а сторонами кримінального провадження, які не були присутні у судовому засіданні, у той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Головуючий - суддя: К.О. Шелестов

Суддя: С.О. Демидова

Суддя: В.В. Батманова