Справа № 128/2478/18
ВИРОК
Іменем України

18 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю - прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Вінниці Вінницької області кримінальне провадження, внесене 15.06.2018 року в ЄРДР за №0000608 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залиння, Любомирсткого району Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 03.06.2016 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень;

2) 14.11.2018 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, протягом іспитового строку в три роки,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи раніше судимим , маючи не зняту та не погашену судимість на шлях виправлення , 13 червня 2018 року близько 16 години 00 хвилин , перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де в нього на ґрунті особистих довготривалих неприязних відносин, між ним та потерпілою ОСОБА_4 виник словесний конфлікт , внаслідок якого у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи вказаний протиправний умисел, спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, діючи умисно, обвинувачений ОСОБА_7 наніс декілька ударів дерев`яною палицею в район лівої сторони : обличчя , плеча та передпліччя ОСОБА_4 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синців лівого плеча та лівого передпліччя, які згідно з висновком судово - медичної експертизи № 892 від 30.07.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , вину у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст. 125 КК України не визнав суду показав, що 13.06.2018 близько 16 години 00 хвилин , він перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 та гуляв з дітьми біля криниці. Потерпіла його просила щоб вони не ходили по даній території, на що він відповів, якщо не можна йому та дітям тут ходити, то і вона тут не пройде. Після чого потерпіла взявши штахету , почала його штовхати щоб він відійшов і пропустив її . У відповідь він плечем відштовхнув потерпілу ОСОБА_4 , внаслідок чого остання сперлась на металеву сітку паркану та почала кричати на нього. Вказує, що свідками даних обставин були: мати потерпілої, його дружина, діти та знайомий, прізвище якого він не знає. Показав, що після даної сутички приїхала швидка допомога та працівники поліції, які взяли у нього пояснення щодо даної події. Вказав, що за даною адресою він проживає 9 років. З потерпілою вони є співвласниками будинку, який розділений на дві частини, знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та має до кожної частини будинку окремий вхід. Протягом останнього року у нього з потерпілою триває конфлікт з приводу земельної ділянки, яку вона постійно перекриває; на даний час , є рішення суду щодо користування даною земельною ділянкою, однак потерпіла відмовляється його виконувати. Вказав, що штахету в руки він не брав, тілесні ушкодження він нею потерпілій не завдав; після сутички тілесні ушкодження у потерпілої були відсутні. Вважає , що потерпіла його оговорює , оскільки у них довготривалий земельний конфлікт. Зазначив, що після конфлікту потерпіла продовжила протягом усього дня збирати з дерева вишню. Просить суд виправдати його.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, суд вважає, що його вина повністю доведена зібраним по даному провадженню належними та допустимими доказами, а саме: показами потерпілої ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_8 , документами та висновком судово-медичної експертизи.

Так, потерпіла ОСОБА_4 , суду показала, що вона дійсно з обвинуваченим є співвласниками будинку, який розділений на дві частини; її частина знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Обвинувачений разом із своєю сім`єю за вказаною адресою проживає 9 років і спочатку у них були добросусідські відносини. Однак він нічого не робив по двору, що пропонувала вона. Тому вона просила обвинуваченого розділити земельну ділянку для того щоб сім`ї могли користуватися кожний своєю ділянкою, однак на цьому ґрунті в них виникло непорозуміння. Крім того, обвинувачений почав зловживати спиртними напоями та став обмежувати доступ до спільної криниці. Суду пояснила, що 13.06.2018 близько 16.00 год. обвинувачений перебував в неадекватному стану, висловлювався нецензурною лайкою; в такому стані вона його раніше ще не бачила. Зазначила, що вона перегородила прохід у зв`язку з тим, що у нього гуляють кролі та собака які з`їли у неї на городі 30 кущів капусти. Обвинувачений переломив фанеру яка перегороджувала прохід та приніс листок шиферу перегородивши прохід та заявив, що їй звідти не вийти. Після чого в той же день обгородив криницю проволокою, взяв дошку, та наніс їй удар в район лівої сторони обличчя внаслідок чого потерпіла впала на листок шиферу яким обвинувачений перегородив прохід, після того як вона піднялася, він наніс їй ще декілька ударів в область лівого передпліччя та плеча. Після чого вона повернулася до свого будинку, попередньо проконсультувавшись з своїм адвокатом викликала поліцію. 15.06.2018 звернулася до лікарні. При вирішені судом питання про призначення покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, просить задовольнити її позов у повному обсязі з підстав зазначених у ньому.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що являється сусідкою потерпілої ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_7 , і пояснила, що 13.06.2018 близько 16:00 год ., вона з чоловіком готували паркан до фарбування, як раптом почули крики потерпілої, яка кликала на допомогу. Виглянувши через паркан чоловік крикнув до обвинуваченого, що так не можна і справи так не вирішуються. Після цього, ввечері вона зателефонувала потерпілій запитати як у неї справи, на що ОСОБА_4 відповіла, що вона викликала швидку допомогу та їй було зроблено укол. Суду доповнила , що на третій день вона бачила у потерпілої тілесні ушкодження у вигляді синців на руці.

Також вина ОСОБА_7 у вчинені ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, підтверджується речовими доказами і документами , а саме:

- витягом з ЄРДР за № 0000608, з якого вбачається, що за зверненням потерпілої ОСОБА_4 до органу поліції внесено відомості до ЄРДР 15.06.2018 року про вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (Т.1, а.с.231);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.06.2018, згідно якого гр. ОСОБА_4 звернулася до органів поліції та просила прийняти міри до її сусіда на ім`я ОСОБА_9 , який 13.06.2018 близько 16.00 год. наніс їй тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1, а.с.232);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.07.2018, та відео файлом до нього оглянутого в судовому засіданні , з яких убачається, як потерпіла ОСОБА_4 , у присутності понятих пояснила та показала місце вчинення злочину, зокрема пояснила, що вона 13.06.2018 близько 16.00 год. вона находилася на городі, коли до неї підійшов ОСОБА_10 і почав висловлюватися нецензурною лайкою та погрожувати їй фізичною розправою, але вона не звертала на нього уваги. Коли вона закінчила працювати на городі і хотіла піти звідти, ОСОБА_10 її не пускав, між ними виник конфлікт, під час якого в руках ОСОБА_10 була дерев`яна палка, якою він наніс їй удари по лівій частині голови, плеча та передпліччя, після чого вона похилилася на сітку рабицю спиною, а згодом пішла до будинку (Т.1, а.с.243-246);

- висновком експерта №8952 від 30.07.2018, відповідно до якого вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000608 ВРВП ВВП «по факту нанесення тілесних ушкоджень» гр. ОСОБА_4 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, що включають судово-медичне обстеження ОСОБА_4 («Акт судово-медичного дослідження (обстеження)» № 722 від 15.06.2018 р.), експерт прийшла до висновку, що при судово-медичному обстеженні 15.06.2018 , у потерпілої ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження: синці лівого плеча та лівого передпліччя. Вказані ушкодження у ОСОБА_4 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), що по давності утворення можуть відповідати терміну, вказаному в ухвалі про призначення судово-медичної експертизи від 13.06.2018; характер та локація тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 свідчать про травматичні дії тупих предметів і ділянки лівого плеча та лівого передпліччя, що не суперечить відображеному ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту від 26.07.2018 та протоколі допиту від 17.06.2018 (Т.1, а.с.241).

Проаналізувавши зібрані в даному кримінальному провадженні докази у їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 , вчинив умисне легке тілесне ушкодження і його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України.

Суд вважає, що показання потерпілої ОСОБА_4 є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту від 26.07.2018 та відео файлом до нього, згідно до яких, потерпіла ОСОБА_4 , у присутності понятих : ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснила та показала місце вчинення кримінального проступку, яким явилося територія спільного двору потерпілої та обвинуваченого- будинковолодіння за АДРЕСА_2 , а також показала кількість та механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ( Т.1 а.с.233, 243-246); висновком судово-медичної експертизи № 892 від 30.07.2018 , згідно з яким у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців лівого плеча та лівого передпліччя, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, судмедексперт у своєму висновку зазначила, що тілесні ушкодження на тілі потерпілої не суперечать часу та обставинам вказаних потерпілою в ході проведення слідчого експерименту від 26.07.2018 та у протоколі її допиту від 17.06.2018.

Водночас, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що це саме потерпіла замахувалася на нього штахеткою, а він , в свою чергу, захищався і плечем торкнув потерпілу, після чого вона вперлася на сітку паркану , а також про те що він лише її відштовхнув від себе і не наносив їй ударів, та про те, що після закінчення цього конфлікту у потерпілої не було тілесних ушкоджень, оскільки вона продовжувала протягом усього дня збирати з дерева вишню, суд вважає хибними; оцінює критично, як обраний ОСОБА_7 спосіб свого захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності , оскільки жодного належного та допустимого доказу у підтвердження цієї позиції суду в ході судового провадження стороною захисту не надано.

Отже, показання потерпілої суд вважає є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають у суду сумнівів у їх правдивості та у своїй сукупності з показами свідка ОСОБА_8 та письмовими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує особу винного, який одружений, офіційно не працює, має постійне місце проживання, раніше судимий за вчинення умисного злочину, за місцем проживання скарг на поведінку ОСОБА_7 від жителі села не надходило;який перебуває на диспансерному наркологічному обліку з 20.04.2016 за встановленим діагнозом, з 30.09.2003 по 14.10.2003 перебував у КЗ «ВОПЛ ім. акад. О.І. Ющенка» на стаціонарній військовій експертизі.

Також, при винесені вироку суд бере до уваги , і досудову доповідь Вінницького міськрайонного відділу з питань пробації філії ДУ «Центр пробації у Вінницькій області», згідно до висновків якої обвинувачений має середню ймовірність вчинення повторного правопорушення; орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк- можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а саме: соціально-психологічний супровід обвинуваченого службою пробації; готовність обвинуваченого брати участь у програмах із втручанням, які надаються службою пробації (Т.1, а.с. 72-73).

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання за вчинений кримінальний проступок обвинуваченого ОСОБА_7 ,- судом не встановлено.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.09.2020 відмовлено обвинуваченому ОСОБА_7 у задоволені заяви про звільнення його від кримінальної відповідальності по даному кримінальному провадження за ч.1 ст. 125 КК України та закритті провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Оскільки обвинувачений наприкінці літа 2019 року вчинив інше кримінальне правопорушення , яке підпадає під ознаки ч.2 ст. 309 КК України, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження , відомості про яке внесені 11.01.2020 в ЄРДР за №0000034 (справа № 128/892/20) ( Т.1 а.с.219)

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої вину обвинуваченого обставин; відомостей, що характеризують особистість ОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що обвинувачений не представляє суспільну небезпеку, тому йому слід призначити покарання у виді штрафу у дохід держави.

В свою чергу, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України , враховуючи вимоги ч.4 ст. 70, ч.3 ст. 72 КК України, слід виконувати самостійно .

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Потерпілою- цивільним позивачем ОСОБА_4 подано суду цивільний позов до обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 2 925, 84 грн. та моральну шкоду в сумі 15 000 грн., процесуальні витрати на правову допомогу (Т.1, а.с.31-33).

Вивчивши цивільний позов та дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що вищезазначений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до положень, викладених в ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п.3.3 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_4 майнової шкоди в розмірі 2 925, 84 грн. підлягає до задоволення, оскільки підтверджена належними та допустимими письмовими доказами у повному обсязі (чеки на купівлю медичних препаратів, медична документація, виписки з медичних карток про проходження лікування) ( Т.1 а.с.34-56).

Задовольняючи частково позовну вимогу про відшкодування обвинуваченим моральної шкоди потерпілій, суд виходить з того, що умисними діями ОСОБА_7 , цивільному позивачу-потерпілій ОСОБА_4 завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого вона пережила фізичну біль, втратила спокій, переніс стрес , вимушена була пройти курс лікування, чим був порушений її звичний засіб життя для відновлення якого вона потребує значних зусиль; у неї порушились нормальні життєві зв`язки.

Також суд вважає , що доводи захисника про те, що обвинувачений має скрутне матеріальне становище, а саме те, що його дружина не працює, оскільки вимушена здійснювати догляд за двома дітьми з інвалідністю, а також те, що у ОСОБА_7 багато на утриманні дітей, - хибними, оскільки стороною захисту жодного належного та допустимого доказу в підтвердження них суду не надано; як не надано суду взагалі доказів про те, що обвинувачений має дітей.

Тому , суд, виходячи з вищевикладеного та враховуючи характер та тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках цивільного позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 10 000 гривень.

В інший частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди- слід відмовити за необґрунтованістю.

Згідно до положень, викладених в ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Так, у цивільному позові цивільна позивач- потерпіла просить суд стягнути з цивільного відповідача обвинуваченого на її користь понесені витрати на оплату правничої допомоги адвоката ОСОБА_5 у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги адвокатом ОСОБА_5 - ОСОБА_4 подано суду ордер адвоката серії ВН № 059928 від 07.11.2018 ( Т.1 а.с.21) та квитанцію № 25 від 04.12.20218, з якої судом установлено, що адвокатом ОСОБА_5 отримано від ОСОБА_4 гонорар за надання правничої допомоги в ході розгляду даного криімнального провадження у суді в розмірі 5 000 гривень ( Т.1 а.с.57).

Відповідно до ч.1 -6 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обвинувачений цивільний відповідач не заявляв суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у даному кримінальному проваджені.

Отже, з огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що заявлена сума процесуальних витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_5 є пов`язаною з розглядом даного провадження; обґрунтованою та підтвердженою письмовими доказами , а тому понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 гривень підлягають до стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 .

Інші процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не заявлялись.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались, підстав для обрання йому такого заходу - судом не вбачає.

Речові докази- відсутні.

Керуючись ст.ст. 124, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

На підставі ч.4 ст. 70, ч.3 ст. 72 КК України, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України- виконувати самостійно .

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 ,на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рахунок відшкодування спричиненої: майнової шкоди - 2 925 (дві тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки та моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень, що разом становить 12 925 (дванадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки.

В інший частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди цивільного позивача-потерпілої ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рахунок понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, потерпілій, представнику потерпілої, обвинуваченому, захиснику.

Суддя: ОСОБА_1