Справа № 306/150/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.03.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , у відсутності учасників судового розгляду, розглянув в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/61/21 за апеляційною скаргою начальника Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 01. 02. 2021.
Відмовляючи у задоволення клопотання, слідчий суддя вказала на відсутність достатніх мети та підстав, які відповідали б критеріям, передбаченим ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене в клопотанні прокурора майно. Крім того, слідчим суддею зазначено, що жодних доказів про те, що транспортний засіб, деревина та накладна, про необхідність арешту якого йдеться в клопотанні, містять на собі сліди кримінального правопорушення чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як у клопотанні так і прокурором у судовому засіданні не наведено. Також слідчим суддею зауважено, що прокурором не доведено, яким саме чином існує сукупність підстав чи підозри вважати, що лісоматеріали у вигляді стовбурів дерев породи «Бук», які належним чином позначені бирками (чипами) з унікальними індивідуальними номерами згідно з базою державного агентства лісових ресурсів України, які є необхідними при перевезенні та збуті деревини, а також вантажний автомобіль, яким перевозилися лісоматеріали є доказом злочину, підлягають спеціальній конфіскації, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Також органом досудового розслідування не вжито будь-яких заходів для визначення довжини, діаметру та інших ознак деревини, що перевозиться і таким чином не встановлено будь-яких розбіжностей між деревиною, зазначеною в ТТН та яка перевозилася перевізником на вантажному автомобілі марки "Урал", д.н.з. НОМЕР_1 з причепом, д.н.з. НОМЕР_2 . Більш того, жодного доказу того, що зазначене в клопотанні майно має будь-які ознаки речового доказу у кримінальному провадження не надано, а прокурором не доведено, що в застосуванні арешту на майно є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного майна.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити. Посилається на ті самі доводи, які наведені ним у клопотанні і наполягає на тому, що з указаним майном, яке визнане речовими доказами, необхідно провести слідчі дії. Вважає, що стороною обвинувачення доведена необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України. Вказує на те, що дана деревина є предметом можливого вчинення кримінального правопорушення, може містити на собі його сліди, а транспортний засіб є знаряддями можливого вчинення цього злочину, які також можуть містити на собі його сліди.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того апеляційний суд враховує заяву прокурора про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує наступне.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.
В межах зазначеного кримінального провадження, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: вантажний автомобіль марки "Урал", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 та причіп, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 до транспортного засобу "Урал", д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 до причепа, д.н.з. НОМЕР_2 ; деревину породи "Бук" в кількості 21 колода, довжиною близько шести метрів кожна, загальною кількістю близько 13 кубометрів; товарно-транспортну накладну ЗКА № 684871 від 28. 01. 2021 із забороною використовувати та розпоряджатися.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації
майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно а саме: вантажний автомобіль марки "Урал", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 та причіп, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 до транспортного засобу "Урал", д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 до причепа, д.н.з. НОМЕР_2 ; деревину породи "Бук" в кількості 21 колода, довжиною близько шести метрів кожна, загальною кількістю близько 13 кубометрів; товарно-транспортну накладну ЗКА № 684871 від 28. 01. 2021 та прийшла до обґрунтованого висновку про недоведення прокурором необхідності арешту, зазначеного у клопотанні майна, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна у відповідності до вимог ст. ст. 170, 171 КПК України.
З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Не зважаючи на те, що слідчим визнано речовим доказом майно, однак у даному клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.
Окрім того, клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що зазначене у клопотанні майно, яке є предметом арешту, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, зокрема можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.
З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні прокурора, не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника (володільця) майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Разом із тим, колегія суддів констатує й те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а слідчим не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання про необхідність накладення арешту на автомобіль, деревину та товарно-транспортну накладну з метою збереження речових доказів, є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких прокурор вніс клопотання. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано враховано й відсутність підстав вважати, що вищевказані деревина, вантажний автомобіль та товарно-транспортна накладна будуть пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись, і з урахуванням того, що вони не можуть бути приховані, а також вірно оцінив розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги прокурора, у тому числі й про те, що необхідність накладення арешту на вищевказане майно полягає у збереженні речових доказів, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майна, а саме: вантажний автомобіль марки "Урал", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 та причіп, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 до транспортного засобу "Урал", д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 до причепа, д.н.з. НОМЕР_2 ; деревину породи "Бук" в кількості 21 колода, довжиною близько шести метрів кожна, загальною кількістю близько 13 кубометрів; товарно-транспортну накладну ЗКА № 684871 від 28. 01. 2021.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно врахувала той факт, що
клопотання не містить обґрунтування мети і підстав для арешту у відповідності до вимог ст. ст. 170, 171 КПК України, відтак рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і те, що в ході огляду вантажного автомобіля марки "Урал", д.н.з. НОМЕР_1 та причепа, д.н.з. НОМЕР_2 ; деревини породи "Бук" в кількості 21 колода, довжиною близько шести метрів кожна, загальною кількістю близько 13 кубометрів; згідно товарно-транспортної накладної ЗКА № 684871 від 28. 01. 2021, вантаж складає 31 колоду деревини породи "Бук", довжиною 6 м з діаметром, зазначеним в ТТН; тобто в кількості меншій, ніж зазначено в ТТН, також під час огляду деревини встановлено наявність на ній бірок для маркування.
Також слідчим суддею обґрунтовано враховано і те, що органом досудового розслідування не вжито будь-яких заходів для визначення довжини, діаметру та інших ознак деревини, що перевозиться і таким чином не встановлено будь-яких розбіжностей між деревиною, зазначеною в ТТН та яка перевозилася перевізником на вантажному автомобілі марки "Урал", д.н.з. НОМЕР_1 з причепом, д.н.з. НОМЕР_2 .
Щодо невідповідності кількості деревини даним товарно-транспортної деревини, то слідчий суддя обґрунтовано прийняла до уваги пояснення водія ОСОБА_9 стосовно того, що грузовмісткість вантажного автомобіля марки "Урал" з причепом не дозволяє водієві загрузити більшу кількість колод, що також підтверджується фотосвітлинами до протоколу огляду, з якого встановлено, що причіп до автомобіля "Урал" загружено до граничної межі.
На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.
Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.
Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на земельні ділянки з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду судової справи прокурор не заявляв клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість доводів поданого ним клопотання чи могли б істотно вплинути на вищевказані висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: