Справа № 447/270/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/311/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого,

з участю прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
оскарженою ухвалою у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ст.107 КК України відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року скасувати та подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 задоволити та звільнити його від відбування покарання за вироком.

Свої апеляційні вимоги засуджений мотивує тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що він відбув 2 роки і 9 місяців призначеного покарання, довів своє виправлення, значну частину терміну покарання знаходиться в дільниці соціальної реабілітації. На досудовому слідстві та під час судового розгляду давав щирі свідчення, не намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні вимоги, думку прокурора про законність оскарженої ухвали, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з положеннями ст. 107 КК України, до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Як вбачається, із матеріалів справи, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено 22.05.2018 Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ч.3 ст.185 , ч.4 ст.70,ст..71 КК України до 3 років 01 місяця позбавлення волі. 31.07.2018 згідно ухвали Апеляційного суду Чернівецької області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст..71 КК України до 3 років 06 місяців позбавлення волі .

До кінця терміну покарання засудженому ОСОБА_6 залишилося 8 місяців 6 днів.

З поданих матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_6 у МВК № 50 прибув 14.09.2018, за час відбування покарання в установі адміністрацією установи за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи три рази заохочувався правами начальника установи, а саме: 06.04.2020, 08.07.2020, 07.10.2020.

Згідно з витягом з протоколу № 5 від 04.03.2020 ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки засуджений не довів своє виправлення .

Як вбачається з довідки про нарахування заробітної плати, виданої бухгалтерією МВК № 50, ОСОБА_6 з січня 2020 по червень 2020 не працював на виробництві установи. Як зазначив в судовому засіданні, представник установи та засуджений протягом вищезазначеного періоду виконував роботи з благоустрою території МВК № 50, проте на виробництві не працював.

Наявність у засудженого заохочень, на думку суду, не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, а відтак таке не може бути безумовним свідченням виправлення особи.

Суд першої інстанції вірно оцінив те, що сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого ОСОБА_6 , яка передбачена ст. 107 КК України, являється основною умовою при застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.
Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_6 суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а відтак не заслуговує на застосування до нього умовно - дострокового звільнення. ОСОБА_6 , відбуваючи покарання, почав ставати на шлях виправлення, що ще не дає достатніх підстав застосувати до нього положення ст. 107 КК України.
Щодо доводів засудженого про його характеристики та те, що останній знаходиться в дільниці соціальної реабілітації, на досудовому слідстві та під час судового розгляду давав щирі свідчення, не намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин, то такі обставини, на думку колегії суддів, жодним чином не дають підстав застосувати до засудженого ОСОБА_6 умовно дострокового звільнення у відповідності до вимог ст. 107 КК України.
Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого є безпідставними.
Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази, пояснення як засудженого ОСОБА_6 так і представника МВК №50, характеризуючі дані засудженого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою скасування чи зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено, відтак ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а подана апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Керуючись 404, 407, 409, 419, 422 КПК України колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року про відмову у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4