Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3944/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2021,

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без застосування електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків: прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання до 26.05.2021 включно

щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 29.03.2021.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що під час розгляду клопотання прокурором та слідчим не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а з огляду на репутацію підозрюваного за місцем проживання, відсутність судимостей, міцність соціальних зв`язків, наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України. Зазначає, що в ході судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування/суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вважає, що суд дійшов помилкових висновків щодо наявності постійного місця проживання у підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки останній є уродженцем смт. Червоноармійська, Житомирської області, з 2018 року не має реєстрації, офіційно не працевлаштований. Крім того, судом не взято до уваги та не надано оцінку поясненням ОСОБА_8 , отриманих під час судового засідання, який повідомив, що з транспортного засобу його витягували медичні працівники, тобто самостійно він не міг рухатись у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями, що не відповідає показам свідків, та є свідченням того, що останній намагається ввести в оману суд. Звертає увагу, що з моменту оголошення ОСОБА_8 про підозру, останній від дачі будь-яких показів відмовився, посилаючись на ст.63 Конституції України, як і від добровільного надання біологічних зразків для проведення експертних досліджень, що на думку сторони обвинувачення вказує на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також бажання підозрюваного уникнути відповідальності.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника та підозрюваного, які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 29.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.
29.03.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.
30.03.2021 року слідчий СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 за погодженням прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без застосування електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків: прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання до 26.05.2021 включно.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведені ті обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що стороною обвинувачення надані докази, які доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення. Зокрема, щодо обставин керування підозрюваним ОСОБА_8 автомобілем марки «Skoda» моделі «Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 в ніч на 29 березня 2021 року, внаслідок чого сталась ДТП, що спричинила смерть потерпілого ОСОБА_10 . Дані обставини підтверджуються доданими до клопотання стороною обвинувачення доказами.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключні обставини для тримання ОСОБА_8 під вартою відсутні, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.
Слідчий суддя, з урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 зокрема, його репутації за місцем проживання, відсутність судимостей, міцність соціальних зв`язків, наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, дійшов висновку про можливість застосування щодо останнього альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею у повній мірі враховано ризики щодо можливості ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування/суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з врахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , можливістю призначення йому покарання у виді позбавлення волі у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Так, колегія суддів звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому висновки слідчого судді про недоведеність вказаних ризиків є обґрунтованими.
У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора в тій частині, що з моменту оголошення ОСОБА_8 про підозру, останній від дачі будь-яких показів відмовився, посилаючись на ст.63 Конституції України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до принципу диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відмови підозрюваного ОСОБА_8 від добровільного надання біологічних зразків для проведення експертних досліджень, апеляційний суд звертає увагу, що в судовому засіданні в апеляційній інстанції захисником ОСОБА_7 надано копію заяви від 12.04.2021, відповідно до якої ОСОБА_8 готовий добровільно надати зразки крові для експертного дослідження та сприяти об`єктивному та всебічному проведенню досудового розслідування. Також зазначено, що на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні в Житомирській обласній лікарні у ЛОР відділенні, у зв`язку з отриманими травмами в результаті ДТП та готується до проведення операції. Вказане підтверджується наданими копіями медичних документів з КУ «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради.

Надані копії документів під час судового засідання в апеляційній інстанції захисником ОСОБА_7 спростовують доводи апеляційної скарги прокурора в частині відсутності постійного місця проживання підозрюваного ОСОБА_8 .

Так, відповідно до копії паспорту підозрюваного ОСОБА_8 , останній зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . А відповідно до копії характеристики з місця проживання ОСОБА_8 № 5 від 30.03.2021 вбачається, що останній за вказаною адресою проживає з лютого 2020 року, характеризується з позитивної сторони.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею враховано існуючі обставини у справі, характер протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останнього, його спосіб життя, сімейний стан, соціальні зв`язки, домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий та прокурор та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Слідчим суддею також враховано, що слідчим та прокурором не надано доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Під час судового засідання апеляційного суду, колегією суддів встановлено, що підозрюваний на даний час дотримується умов застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на даному етапі кримінального провадження є найбільш дієвим та не є обтяжливим для підозрюваного ОСОБА_8 .
Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення та прийняття нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки були враховані судом при прийнятті рішення, у зв`язку з чим до підозрюваного застосовано наступний за суворістю запобіжний захід, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками.
Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2021, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без застосування електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків: прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання до 26.05.2021 включно щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: