ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/316/21 Справа № 691/968/20 Категорія: ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7 - присутнього в режимі відевідеоконференції в приміщенні Городищенського рай районного суду Черкаської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 10.02.2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городище, Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 31.10.2017 Городищенським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.310 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_7 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
На підставі ч.4 ст.53 КК України, з урахуванням майнового стану ОСОБА_7 , призначену міру покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень вирішено розстрочити на 10 (десять) місяців з виплатою кожного місяця по 1700 (одній тисячі сімсот) гривень.
Вирок вирішено виконувати окремо від вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 31.10.2017 року за яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_7 вирішено не обирати.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у сумі 5 938,20 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 20 копійок за проведення судових експертиз.
Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.10.2017 року за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання із іспитовим строком 3 роки, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, навесні 2020 року, більш точної дати та часу у ході розслідування встановити не представилося можливим, у невстановлений досудовим та судовим розслідуванням день та час, перебуваючи на території домоволодіння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на території присадибної земельної ділянки вказаного домоволодіння, виявив дикоростучі рослини коноплі, які залишив проростати та шляхом поливу умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, вирощував вказані рослини коноплі для власних потреб, без мети подальшого збуту, до поки, 04 серпня 2020 року, під час проведення обшуку працівниками Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, на підставі ухвали слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 20 липня 2020 року, на території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено 24 рослини зеленого кольору, які відповідно до висновку експерта № 2/1675 від 18 серпня 2020 року відносяться до рослин роду конопля, які містять психотропну речовину.

Тобто ОСОБА_7 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 310 КК України - незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин.

Крім того, під час проведення обшуку працівниками Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, на підставі ухвали слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 20 липня 2020 року, на території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено два згортки із вмістом речовини рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта №2/1671 від 21.08.2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, масою 0,97 г та відповідно до висновку експерта № 2/1672 від 25.08.2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою 4,28 г..

Разом з тим, під час вказаного обшуку було виявлено та вилучено одну рослину коноплі, листя якої відповідно до висновку експерта № 2/1674 від 26.08.2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, масою 4,20 г, частину рослин коноплі, листя якої відповідно до висновку експерта №2/1673 від 21.08.2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, масою 1,88г, та саморобний пристрій для вживання наркотичних засобів із вмістом речовини рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта № 2/1670 від 27.08.2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, масою 0,072г, а всього було виявлено та вилучено особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою 11,402г, який ОСОБА_7 в невстановлений досудовим та судовим розслідуванням час та дату, незаконно придбав, виготовив та зберігав для власних потреб, без мети збуту.

Тобто, ОСОБА_7 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України - незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 10.02.2021 року щодо ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України та призначити покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України - 2 роки обмеження волі, за ч. 1 ст. 310 КК України - 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбуття покарання у виді 2 років обмеження волі. Встановити, що на підставі пп. б п.1 ч. 1 ст. 72 КК України 2 роки обмеження волі відповідають 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.08.2017 та остаточно призначити до відбуття покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

У вступній частині вироку вказати на наявність непогашеної та незнятої судимості у ОСОБА_7 , а саме на його засудження 31.08.2017 Городищенським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

З резолютивної частини вироку виключити посилання суду на окреме виконання вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 31.10.2017 за яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час розгляду справи дослідити характеризуючи дані на обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апелянт вважає, що даний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, вказує прокурор, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України з застосуванням положень ст. 70 КК України у вигляді штрафу та вказавши про самостійне виконання вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 31.10.2017, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, порушив зазначені вище вимоги закону та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а саме ст. 71 КК України.

Тобто, судом не враховано вимоги ч. 3 ст. 78 КК України та положення п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що, виходячи з положень ст. 75 КК України, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 цього Кодексу в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 допустив невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу засудженого.

Зокрема, суд, визнавши обставиною, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого - щире каяття, залишив поза увагою, що це поняття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчинення злочину, яке полягає в тому, що обвинувачений висловлює бажання виправити ситуацію. Натомість визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини під час досудового розслідування та судового розгляду під тиском зібраних у кримінальному провадженні доказів не вказують на щире каяття та активне сприяння з боку обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення.

Крім цього, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, суд порушив вимоги ст. 65 КК України та не врахував належним чином особу засудженого, який вчинив нове умисне кримінальне правопорушення в період іспитового строку, раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, що унеможливлює сплату ним призначеного штрафу.

Таким чином, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що місцевий суд, безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 53 КК України, та не застосував ст.ст. 71 та 78 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Окрім цього, судом першої інстанції недотримано вимоги кримінального процесуального законодавства та постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зокрема п.4 ч.2 ст.374 КПК України.

Так, під час ухвалення Городищенським районним судом Черкаської області вироку стосовно ОСОБА_7 у його вступній частині не зазначено дані щодо незнятої та непогашеної судимості згідно вироку Городищенського районного суду від 31.08.2017, натомість вказано судимість, згідно вироку цього ж суду від 31.10.2017, якої у останнього немає, що є неприпустимим.

Тому, прокурор вважає, що вирок Городищенського районного суду Черкаської області стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєних кримінальних проступків та особі засудженого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 із зазначених у ній підстав, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження, провівши часткове судове слідство в частині дослідження характеризуючих даних на обвинуваченого ОСОБА_7 та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, висновок місцевого суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду в апеляційному порядку не заперечується, а тому, відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Разом із цим, доводи апеляційної скарги першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі внаслідок м`якості, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.

Статтею 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 3 ст. 78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст. 71, 72 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю, або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Проте, як вбачається з матеріалів провадження, місцевий суд зазначені вимоги кримінального та кримінального процесуального закону не врахував та ухвалив вирок із недотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність, а саме: ст.ст. 50, 65, 71, 78 КК України, п.п. 1,10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання не врахував вимоги ч. 3 ст. 78 КК України та положення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що, виходячи з положень ст. 75 КК України, а також зі змісту частини 3 статті 78 цього Кодексу, в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції із матеріалів даного кримінального провадження (а.с.29, зворотня сторінка), а саме вимоги про судимість вбачає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 31.08.2017 постановлено Городищенським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України обвинувальний вирок, яким він був засуджений до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки і маючи не зняту та непогашену судимість, навесні 2020 року під час іспитового строку вчинив нові кримінальні правопорушення.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено те, що під час ухвалення Городищенським районним судом Черкаської області вироку стосовно ОСОБА_7 у його вступній частині не зазначено дані щодо незнятої та непогашеної судимості згідно вироку Городищенського районного суду від 31.08.2017, натомість вказано судимість, згідно вироку цього ж суду від 31.10.2017, якої у останнього немає, що є неприпустимим.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апелянта з приводу того, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 допустив невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу засудженого внаслідок м`якості.

Так, визнавши обставиною, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого - щире каяття, суд першої інстанції залишив поза увагою, що це поняття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчинення злочину, яке полягає в тому, що обвинувачений висловлює бажання виправити ситуацію. Натомість визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини під час досудового розслідування та судового розгляду під тиском зібраних у кримінальному провадженні доказів не вказують на щире каяття та активне сприяння з боку обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення.

Висновок місцевого суду про необхідність призначення покарання у вигляді штрафу особі, яка офіційно не працевлаштована, а відтак не має самостійного джерела доходу, на переконання колегії суддів апеляційного суду є сумнівним і непереконливим,

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, суд порушив вимоги ст. 65 КК України та не врахував належним чином особу обвинуваченого, який вчинив нові умисні кримінальні правопорушення в період іспитового строку, раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності.

Також судом не враховано, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується задовільно, не працює. Обвинувачений не має будь-якого офіційного джерела доходів, що унеможливлює сплату ним призначеного штрафу.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Однак судом на обґрунтування прийнятого рішення, на думку суду апеляційної інстанції, не наведено у вироку переконливих доводів, щодо призначення покарання у виді штрафу. За клопотанням прокурора та згодою інших учасників судового провадження колегією суддів було визнано доцільним дослідити дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Городище, Черкаської області, громадянин України, одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з характеристикою за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо. Компрометуючих матеріалів до міської ради не надходило (а.с.25-27). Згідно довідки КНП «Городищенське РТМО» на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с.28), раніше неодноразово судимий (а.с. 29).

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені висновки суперечать матеріалам кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, належним чином не оцінив і не врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, того, що обвинуваченим вчинені нові умисні кримінальні правопорушення в період іспитового строку, і належним чином не обґрунтував призначення саме такого виду покарання.

При таких обставинах, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, застосування місцевим судом такого виду покарання як штраф є недоцільним та не вмотивованим.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що призначене судом покарання за своїм розміром, з врахуванням особи обвинуваченого, обставин, наведених у вироку, є явно несправедливим через м`якість, оскільки призначене судом покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що місцевий суд безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 53 КК України, та не застосував ст.ст. 71 та 78 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Так, статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з викладеного та погоджуючись з доводами, наведеними в апеляційній скарзі першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необхідним скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України, у зв`язку з м`якістю призначеного покарання та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

При визначенні виду і розміру покарання ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції враховує особу обвинуваченого, який вчинив нові умисні кримінальні правопорушення в період іспитового строку, раніше судимий, у т.ч. за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо. Крім того, колегія суддів суду апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 не має будь-якого офіційного джерела доходів.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України у виді обмеження волі та на підставі пп. б п.1 ч.1 ст.72 КК України перевести це покарання у позбавлення волі.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуте покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.08.2017 та остаточно призначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 місяця позбавлення волі.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, саме таке покарання буде справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення,а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , з ухваленням нового вироку суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2021 року, в частині призначення покарання щодо ОСОБА_7 скасуватиз підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Постановити в цій частині новий обвинувальний вирок за ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України щодо ОСОБА_7 .
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 КК України і призначити йому покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі; за ч.1 ст.310 КК України покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі.

На підставі пп. б п.1 ч.1 ст.72 КК України згідно якого, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі визначити, що 2 роки обмеження волі відповідають 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуте покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31.08.2017 та остаточно призначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

У вступній частині вироку вказати на наявність непогашеної та незнятої судимості у ОСОБА_7 , а саме на його засудження 31.08.2017 Городищенським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

З резолютивної частини вироку виключити посилання суду на окреме виконання вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 31.10.2017 за яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

У решті вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Копія вироку після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту його проголошення апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: