Справа № 686/2716/21
Провадження № 1-кс/686/5818/21
28 травня 2021 року м. Хмельницький
В судовому засіданні представник власника майна вимоги клопотання підтримав в частині скасування арешту шляхом виключення заборони користування власнику автомобіля.
Слідчий і прокурор у вирішенні питання про скасування арешту на майно поклався на розсуд суду. Прокурор, фактично не заперечуючи проти задоволення клопотання, висловив думку про те, що питання про скасування арешту на указаний транспортний засіб доцільно вирішувати під час підготовчого судового засідання, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершене та сторонам кримінального провадження відкриті матеріали для ознайомлення.
Заслухавши пояснення представника володільця майна, дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Згідно з ухвалою суду, по справі необхідно провести ряд досліджень, слідчих дій, а арешт накладався з метою забезпечення збереження речового доказу.
Це зокрема, клопотання про дозвіл на проведення обшуку від 30.11.2020, протокол обшуку автомобіля «BMW 528I», д.н.з. НОМЕР_1 від 30.11.2020, диск з відеозаписом, постанова слідчого від 30.11.2020 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, акт прийому-передачі транспортного засобу на зберігання від 30.11.2020, клопотання про арешт майна від 01.12.2020, ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2020, якою на автомобіль «BMW 528I», д.н.з. НОМЕР_1 накладений арешт.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник.
Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні про його арешт, метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про його арешт; розумністю і співмірністю арешту.
На підставі ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження.
Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт на майно може бути накладено з метою збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.
Відповідно до частини першої зазначеної статті речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із змісту ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.12.2020, слідчий суддя визнав можливим застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, враховуючи можливість забезпечення належного збереження визначеного майна, яке є речовим доказом, оскільки, згідно із постановою слідчого, вилучені речі визнані речовими доказами у Кримінальному провадженні як такі, що відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.
Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.
Нормативні приписи щодо арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження свідчать про те, що він може бути застосований як до підозрюваного, обвинуваченого, так і по відношенню до іншої особи.
За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На підставі ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Кримінальне провадження перебуває на завершальній стадії, його матеріали у порядку ст.290 КПК України відкриті сторонам.
Оскільки у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 з урахуванням його кваліфікації не є підозрюваним, до якого може бути застосовано конфіскацію майна як виду покарання, відомостей про відповідність указаного майна критеріям для застосування спеціальної конфіскації на даний час немає, усі необхідні слідчі дії з указаним транспортним засобом третьої особи проведені, на даний час виконуються вимоги ст.290 КПК України, протягом тривалого часу із 02.12.2020 під час досудового розслідування автомобіль зберігається на спеціальному майданчику, слідчий суддя, з урахуванням позиції представника власника майна про часткове скасування арешту, приходить до висновку про недоцільність подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження із застосуванням усіх визначених законом заборон.
З огляду на наведене, клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 110, 174 КПК України, слідчий суддя
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.12.2020 на вилучений 30.11.2020 автомобіль «BMW 528I», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який поміщено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманого транспорту, що по вул. Курчатова, 120Д в м. Хмельницькому у частині заборони користування указаним транспортним засобом.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1