ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/2519/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/395/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
Іменем України
20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
представника потерпілої - ОСОБА_7 ,
потерпілої - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 25.02.2020 стосовно ОСОБА_10 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зміїв Харківська область, громадянин України, має вищу освіту, одружений, є фізичною особою-підприємцем та директором ПТВП "Далес", зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

Цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов.

Згідно вироку, 19.08.2019 близько 16год. 00хв. в м. Змієві Харківської області ОСОБА_10 на своєму автомобілі "Mercedes" срібного кольору виїздив з місця зупинки автотранспорту поблизу будинку №15 по вул. Гагаріна. Після початку руху, під час здійснення маневру повороту ліворуч в сторону вул. Гагаріна, за напрямом руху автомобіля перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , що ОСОБА_10 обурило, та він почав сигналити, щоб вони відійшли в бік. В результаті цього між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_10 виник умисел на завдання тілесного ушкодження ОСОБА_8 .
Того ж числа та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_10 вийшов зі свого автомобіля, підійшов до ОСОБА_8 та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар правою долонею в обличчя ОСОБА_8 , чим умисно завдав їй легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забитих ран на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч. Від отриманого удару ОСОБА_8 впала на асфальтовану ділянку дороги, де вдарилася головою, в результаті чого отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку м`яких тканин на обличчі та на голові.
Після цього ОСОБА_10 самостійно покинув місце події.
Зазначеними діями ОСОБА_10 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Прокурор, ще до початку апеляційного розгляду справи відкликав свою апеляційну скаргу в порядку ст. 403 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений, з урахуванням змінених доводів просить вирок Зміївського районного суду Харківської області від 25.02.2020 скасувати, з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що матеріали кримінального провадження містять заяву ОСОБА_8 від 19.08.2019 року щодо вжиття заходів до невідомого чоловіка, який вчинив сварку та вдарив її, що на думку апелянта така заява не може бути внесена до ЄРДР та стати підставою для початку досудового розслідування злочину у формі приватного обвинувачення, оскільки за своїм змістом не є повідомленням про злочин, так як не містить відомостей, що характеризує кримінальне правопорушення за ознаками ст.125 КК України.
Крім того, вказує, що в матеріалах кримінального провадження міститься рапорт про повідомлення ОСОБА_12 від 22.08.2019 (реєстраційний №7235), яка була надана до чергової частини Зміївського ВП телефоном та вказано, що заявник повідомила про те, що 22.08.2019 біля 12год. 15хв. невідома особа у м. Зміїв спричинила їй тілесні ушкодження і саме це повідомлення, а не заява від 19.08.2019 і було внесено до ЄРДР за №000742 від 23.08.2019.
Потерпіла ОСОБА_8 подала суду апеляційної інстанції свої письмові заперечення на змінену апеляційну скаргу обвинуваченого та зазначила, що її заява містить в собі короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення і заявник під розпис була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.
Потерпіла зазначила, що у відповідністю до Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (затв. Наказом МВС України 08.02.2019 №100) її заява була передана до слідчого відділу Змїівського відділу поліції і 22 серпня 2019 року слідчий СВ Зміївського ВП оформив протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_8 ще раз виклала обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення.
23 серпня 2019 року ОСОБА_8 була допитана в якості потерпілої та пояснила обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення, яке мало місце саме 19 серпня 2019 року (копія протоколу потерпілої додається), тобто, вона звернулась з заявою про побиття її обвинуваченим 19 серпня 2019 року про що свідчить рапорт від 19.08.2019 за №7153 (копія рапорту додається), а матеріали ЖЄО №7153 від 19.08.2019 стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР (копія рапорту слідчого ОСОБА_13 додається).
22 серпня 2019 року ОСОБА_8 до Зміївського ВП (чи будь якого іншого) з повідомлення про те, що 22 серпня 2019 року невідома особа нанесла їй тілесні ушкодження - не зверталась і такого побиття (спричинення їй тілесних ушкоджень 22 серпня 2019 року) не було.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їх апеляційну скаргу та скасувати вирок, думку прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого та просили залишити вирок суду без змін, оскільки вважають його законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчинені ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 125 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 в цілому визнав себе винуватим в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , за тих обставин, які викладені у вироку.
Із показань у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 слідує, що вона показала про зазначені вище обставини, за яких ОСОБА_10 завдав їй легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та заперечувала проти доводів обвинуваченого, що вона спровокувала злочин у відношенні себе жестом середнього пальця та нецензурною лайкою.
З показаннями потерпілої повністю узгоджуються показання свідка ОСОБА_11 , яка перебувала разом з ОСОБА_8 та була очевидцем конфлікту, під час якого ОСОБА_10 при проїзду повз них на своєму автомобілі гучно лаявся, а потім вийшов з автомобілю, підійшов до ОСОБА_8 та сильно вдарив її в обличчя, від чого остання впала на землю.
Обставини, за яких 19 серпня 2019 року ОСОБА_10 завдав легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_8 , зафіксовані на електронних носіях на DVD-R дисках, які були оглянуті в судовому засіданні (а. п. 131, 132).
Об`єктивність показань потерпілої про вчинення щодо неї протиправних насильницьких дій ОСОБА_10 та спричинення тілесних ушкоджень підтверджується також висновком судово-медичної експертизи №12-14/139-Зм/19 від 29.08.2019 з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_8 мали місце: ділянки травматичного набряку м`яких тканин на обличчі та на голові, забиті рани на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч.
Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета, з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, можливо, внаслідок завдання удару долонею нападаючого, з місцем прикладення сили в обличчя потерпілої, з подальшим падінням потерпілої на асфальтне (дорожнє) покриття, і могли бути отримані в строк і при обставинах, зазначених вище.
По ступеню тяжкості ділянки травматичного набряку м`яких тканин на обличчі та на голові, у сукупності, так і кожне окремо кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно пункту 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).
По ступеню тяжкості забиті рани на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч, як у сукупності, так і кожне окремо кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995) (а. п. 117).
Оцінивши зазначенні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом на спричинення потерпілій вищевказаних тілесних ушкоджень, оскільки про це свідчать не тільки показання потерпілої, характер діяння, спосіб його вчинення, а й дані судово - медичної експертизи щодо характеру, локалізації виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень.
Таки чином, належним чином дослідивши і оцінивши зібрані у провадженні докази, у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.
Вважати цей висновок неправильним, як про це зазначено в апеляційній скарзі, підстав не вбачається.
Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що матеріали кримінального провадження містять заяву ОСОБА_8 від 19.08.2019 року щодо вжиття заходів до невідомого чоловіка, який вчинив сварку та вдарив її, що на думку апелянта така заява не може бути внесена до ЄРДР та стати підставою для початку досудового розслідування злочину у формі приватного обвинувачення, оскільки за своїм змістом не є повідомленням про злочин, так як не містить відомостей, що характеризує кримінальне правопорушення за ознаками ст.125 КК України та те, що в матеріалах кримінального провадження міститься рапорт про повідомлення ОСОБА_12 від 22.08.2019 (реєстраційний №7235), яка була надана до чергової частини Зміївського ВП телефоном та вказано, що заявник повідомила про те, що 22.08.2019 біля 12год. 15хв. невідома особа у м. Зміїв спричинила їй тілесні ушкодження і саме це повідомлення, а не заява від 19.08.2019 і було внесено до ЄРДР за №000742 від 23.08.2019, колегія суддів зазначає наступне.
Потерпіла ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду пояснила, що звернулась до органів поліції в день спричинення їй тілесних ушкоджень, а саме 19.08.2019, пізніше отримала висновок судово-медичного дослідження та 22.08.2019 була запрошена до райвідділу поліції, де у неї було протоколом прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення і пояснення за цим фактом.
Того ж дня за наявності необхідних приводів та підстав вказану інформацію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 214 КПК України.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що доводи сторони захисту про зазначення у витязі з ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_8 - 22.08.2019, слід вважати технічною помилкою реєстратора, оскільки вказане не відповідає всім іншим належним та допустимим доказам, зібраним під час досудового розслідування та дослідженим під час судового розгляду справи.
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не встановлено.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_10 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст. 65 КК України.
При цьому судом враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_10 вчинив умисний злочин проти здоров`я, який, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є кримінальним проступком, а також конкретні обставини кримінального правопорушення, яке вчинено в результаті розвитку конфлікту, що виник між учасниками дорожнього руху, а саме ОСОБА_10 , як водієм транспортного засобу, та потерпілою ОСОБА_8 , яка в якості пішохода опинилася на шляху руху автомобіля обвинуваченого, а також враховано відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання за своїм видом та розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Зміївського районного суду Харківської області від 25.02.2020 стсовно ОСОБА_10 ,- залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді