У Х В А Л А
про обрання запобіжного заходу

Справа № 936/295/21

Провадження № 1-кп/936/52/2021

27.07.2021 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст.194 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Воловецького районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 02.02.2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.194 КК України.
Ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.02.2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 04.04.2021 року. Крім того, ухвалою підготовчого судового засідання Воловецького районного суду Закарпатської області від 07.04.2021 року клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту задоволено частково та обрано такий у визначений час до 05.06.2021 року.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки 05.06.2021 року сплив строк, на який такий запобіжний захід було встановлено, а ризики, які передбачені ст.177 КПК України не перестали існувати. Крім того, на розгляді в суді перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.369 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечили щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважають такий необґрунтованим.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду клопотання і вирішення його по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи особистості, у зв`язку з чим судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, та такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. (п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України», п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, яке набуло статусу остаточного 10 травня 2011 року).
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: оскільки будучи обізнаними про можливу міру покарання, яка загрожує останньому у разі його засудження, може переховуватися від суду.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного обвинуваченого постійного місця роботи чи навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан, наявність судимостей, дотримання умов застосованих запобіжних заходів, наявність повідомлення особи про підозру у вчинені іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди у завдані якої обвинувачується особа.
Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
04.02.2021 року за ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 04.04.2021 року.

Ухвалою підготовчого судового засідання Воловецького районного суду Закарпатської області від 07.04.2021 року клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту задоволено частково, а строк дії запобіжного заходу визначено до 05.06.2021 року включно.

Із клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу не вбачається, що стороною обвинувачення надано доказ того, що обвинувачений ОСОБА_6 переховувався від досудового слідства, чинив будь-який вплив на свідків та представників потерпілих, або хтось в його інтересах чинив тиск, а наведені покликання є голослівними та нічим не підтверджені. При цьому, наявність іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_6 не може слугувати безумовною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
На переконання суду стороною обвинувачення не було доведено існування ризику того, що обвинувачений вчинив, або намагався вчинити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України.
Враховуючи, що інших достатніх та обґрунтованих підстав прокурором не зазначено, суд приходить до висновку, що викладені у клопотанні мотиви не можуть служити підставою для обрання відносно обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу взяття під варту.
З огляду на вищезазначені обставини, в силу вимог ст.89 КК України раніше не судимий, суд приходить до висновку, що тримання обвинуваченого під вартою є надмірним запобіжним заходом, який покликаний забезпечити його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків.
Таким чином, докази та обставини, на які посилається прокурор у судовому засіданні, не дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, негативно впливати на хід кримінального провадження, а тому для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні, вважає достатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або створити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Частиною 1статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Встановленні попередніми судовим рішенням про запобіжний захід відносно ОСОБА_6 ризики на даний час не відпали, а доказів того, що ризики, які викликали необхідність домашнього арешту відпали, не представлено.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, не працює, одружений та має на утриманні трьох малолітніх дітей, що свідчить про стійкість його соціальних зв`язків.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_6 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та скеровано обвинувальний акт до суду, що сторонами не заперечувалось.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу обвинуваченого, за відсутності доказів порушень з боку останнього під час дії попередньо обраного запобіжного заходу та обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , наслідків, які настали внаслідок злочину, суд приходить висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому суд приходить до висновку, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту і саме такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, у зв`язку з чим, у клопотанні прокурора про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181,194 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- не залишати своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора та суду;

- прибувати за викликом прокурора та суду за першою вимогою, в тому числі у разі виклику за допомогою телефонного зв`язку;

- утриматись від спілкування з представниками потерпілих, свідками, понятими та експертами;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- не виїжджати за межі Закарпатської області протягом часу дії обраного запобіжного заходу без дозволу прокурора та суду.

Роз`яснити обвинуваченому порядок виконання ухвали, передбачений ч.5 ст. 181 КПК України.

Встановити строк дії ухвали та строк дії запобіжного заходу - до 26 вересня 2021 року включно.
Строк дії обов`язків, покладених судом, встановити до 26 вересня 2021 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 №4-р/2019 вони вправі оскаржити дану ухвалу суду до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текс ухвали виготовлено 27.07.2021 року

Суддя ОСОБА_1