Справа № 592/1453/21
Провадження № 1-кс/592/773/21
УХВАЛА
10 лютого 2021 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна (в порядку ст. 174 КПК України) , -

В С Т А Н О В И В :

08.02.2021 року представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про скасування арешту майна (в порядку ст. 174 КПК України) , із змісту якого вбачається, що 24.11.2020 року ОСОБА_3 отримала від старшого слідчого ОСОБА_6 копію ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.11.2020 року у справі № 592/12946/20 про арешт майна, а саме: автомобілю марки Dacia Sandero , 2009 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Судовий розгляд справи відбувся без участі власника майна. Ознайомившись зі змістом ухвали суду власник майна вважає, що арешт накладено необґрунтовано, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) , чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Однак, зазначених вимог прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався. Як вбачається з матеріалів провадження за клопотанням прокурора, власник майна ОСОБА_3 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000415, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України, а отже не є суб`єктом ст. 170 КПК України, на підставі чого правових підстав для накладення арешту на майно, яке перебувало в його власності, немає. Крім того, визначаючи правову підставу для накладення арешту на майно, слідчий суддя, в постановленій ним ухвалі, вказав, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Проте зі змісту норм глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження. Прокурор в клопотанні про арешт майна, взагалі не обґрунтував, яким саме чином вказане майно, що належить ОСОБА_3 і якій не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, має відношення до кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, з урахуванням того, що скаржник придбав автомобіль марки Dacia Sandero , 2009 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2020 року № 5944/2020/2271684, оформленого в порядку визначеному законодавством, а саме шляхом звернення до територіального сервісного центру МВС. Згідно даному договору продавцем являвся ОСОБА_7 , в особі ОСОБА_8 , а покупцем була ОСОБА_3 . П. 1.1. договору передбачений обов`язок продавця передати у власність покупця вищевказаний автомобіль. Він зазначає про те, що на момент оформлення правочину автомобіль був розмитнений і офіційно знаходився у власності продавця. Відповідно до п. п. 1.2. , 3.1. продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору в суді. Ціна транспортного засобу складає 100000 (сто тисяч) грн. . Після оформлення правочину ОСОБА_3 отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до відомостей з митного оформлення транспортного засобу, ОСОБА_7 придбав у ПП ОСОБА_9 вказаний автомобіль та розмитнив його. 23.09.2020 року він поставив на облік автомобіль, отримав свідоцтво про реєстрацію та номерний знак. Таким чином, твердження прокурора, що даний автомобіль належить ОСОБА_10 не відповідають дійсності. В даному випадку власник майна не має жодного відношення до даних осіб і є добросовісним набувачем майна, яке придбав у законний спосіб. Даний автомобіль використовується власником в побутових цілях, для доставки дитини до лікарні (оскільки у світі епідемія коронавірусу родина була вимушена придбати автомобіль заради убезпечитись від вірусних захворювань і лишній раз не контактувати зі сторонніми людьми) . Крім того, відповідно до фабули та обставин кримінальної справи від 13.10.2020 року за фактом вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_10 під час надання останньому послуг по придбанню автомобіля, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, вбачається, що потерпілий сплатив кошти за автомобіль та його не отримав. Предметом цього злочину, являються грошові кошти сплачені потерпілим, а не автомобіль, анкетні дані якого невідомим чином були задіяні в шахрайських цілях. Ст. 98 КПК України, в свою чергу, підкреслює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Ані в клопотанні прокурора, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містить вищевказаний автомобіль, а також яким чином може вказане майно бути використане як знаряддя вчинення злочину та бути предметом вчинення злочину. Жодними доказами, що вказаний транспортний засіб здобутий злочинним шляхом, чи був об`єктом кримінального правопорушення не доведено, а відтак він не має ознак речового доказу, визначених у ст. 98 КПК України. З урахуванням викладеного, скаржник (власник майна) вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею. У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Амюр проти Франції , Колишній король Греції та інші проти Греції , Малама проти Греції , Україна-Тюмень проти України , Спорронг та Льонрот проти Швеції констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише на умовах, передбачених законом , а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію законів . Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Такі обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є безпідставними та таким, що ґрунтується на припущеннях. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, він просив скасувати арешт майна на транспортний засіб Dacia Sandero , 2009 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 (вхідний № 4668/21 від 08.02.2021 року) (а. п. 1-4) .

В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні. Він просив клопотання задовольнити та скасувати арешт майна.

В судовому засіданні прокурор Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_5 категорично заперечував проти задоволення вказаного клопотання, зазначив про те, що наразі в Сумському апеляційному суді розглядається апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми, якою був накладений арешт на майно. Крім того, раніше слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми відмовив у задоволенні аналогічного клопотання. Він просив відмовити у задоволенні даного клопотання.

Оголосивши клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, вислухавши його пояснення, вислухавши пояснення прокурора, дослідивши документи та копії документів, доданих до клопотання, враховуючи наявність судових рішень, які містяться з Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, прихожу до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.11.2020 року у справі № 592/12830/20, провадження № 1-кс/592/6324/20 клопотання начальника СД Сумського ВП ГУНП в Сумській області підполковника поліції ОСОБА_11 , погоджене прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000415, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, було повернуто прокурору Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_12 для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Для усунення недоліків було встановлено строк - сімдесят дві години з моменту отримання копії даної ухвали. Ухвала набрала законної сили 12.11.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/92850103) .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.11.2020 року у справі № 592/12946/20, провадження № 1-кс/592/6389/20 клопотання прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_12 про арешт майна було задоволено. Було ухвалено накласти арешт на транспортний засіб Dacia Sandero , реєстраційний номер НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_3 , що перебуває у володінні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Місцем зберігання транспортного засобу Dacia Sandero , реєстраційний номер НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_3 , було визначено майданчик для зберігання транспортних засобів Сумського ВП ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, буд. 16-А. Ухвала підлягає негайному виконанню. Ухвала не набрала законної сили (http://reyestr.court.gov.ua/Review/92936854) (а. п. 7, 8) .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.12.2020 року у справі № 592/13447/20, провадження № 1-кс/592/6564/20 було відмовлено у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна. Ухвала набрала законної сили 03.12.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/93289275) .

Із змісту ч. 1 ст. 174 КПК України вбачається, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Крім того, беру до уваги положення ч. 1 ст. 100 КПК України, із змісту якої вбачається, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, згідно якій критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах Рисовський проти України від 20.10.2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04) , Кривенький проти України від 16.02.2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07) ) (http://reyestr.court.gov.ua/Review/81574015) .

Отже, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу, а саме: арешту автомобіля Dacia Sandero , 2009 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , відпала потреба, оскільки слідчому судді не надано відомостей про те, що вищевказане майно було визнане речовим доказом, оскільки вказане майно не є предметами дослідження будь-якої експертизи, оскільки в даному випадку може бути не дотриманий справедливий баланс та особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності може понести індивідуальний і надмірний тягар, відтак прихожу до висновку про те, що клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна (в порядку ст. 174 КПК України) слід задовольнити частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 21, 100, 174, 375, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна (в порядку ст. 174 КПК України) задовольнити частково.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.11.2020 року у справі № 592/12946/20, провадження № 1-кс/592/6389/20, а саме: на транспортний засіб Dacia Sandero , реєстраційний номер НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_3 .

Передати транспортний засіб Dacia Sandero , реєстраційний номер НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_3 , ОСОБА_3 на відповідальне зберігання під охоронну розписку, попередивши її про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України, заборонивши їй та будь-яким іншим особам розпоряджатися та відчужувати вказане майно до ухвалення вироку по кримінальному провадженню або до закриття кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про скасування арешту майна оскарженню не підлягає і заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1