Справа№758/8638/20. Провадження №11-кп/824/2721/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
23 червня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Подільського районного суду міста Києва від 7 квітня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України,
за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_8
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
у с т а н о в и л а:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина України, українця, який народився у Житомирській області, неодруженого, дітей на утриманні не маючого, з середньою спеціальною освітою, офіційно працюючого водієм, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від призначеного покарання з випробуванням, строком на 2 (два) роки.
На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 345 КК України.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.
13.06.2020 року приблизно о 23 год. 36 хв. під час патрулювання в складі екіпажу Рубін-0702 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали виклик про порушення громадського порядку за адресою: АДРЕСА_3 .
Прибувши за вищевказаною адресою, працівниками поліції виявлено ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, порушував громадський порядок, поводячи себе неадекватно та агресивно. З метою припинення правопорушення зі сторони даної особи, ОСОБА_9 зробив зауваження останньому.
При спілкуванні ОСОБА_7 поводив себе агресивно та некоректно щодо працівників Національної поліції, перешкоджав виконанню ними службових обов`язків працівника поліції.
У подальшому, ОСОБА_9 попросив ОСОБА_7 заспокоїтись та припинити порушувати громадський порядок, пред`явити документи, що посвідчують його особу, однак останній всупереч законним вимогам працівника поліції не підкорився та навпаки почав висловлюватись нецензурною лайкою, гучно викрикувати, чим продовжив порушення громадського порядку.
ОСОБА_7 неодноразово попереджалось про застосування поліцейських заходів примусу, а саме фізичної сили та спеціальних засобів кайданок та затримання, у разі продовження порушення громадського порядку та невиконання законних вимог працівника поліції, відповідно до ст.ст. 42, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію».
Під час затримання у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння шкоди здоров`ю працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 почав чинити опір при затриманні та наніс декілька ударів руками ОСОБА_9 в область обличчя та голови, чим спричинив останньому тілесних ушкоджень.
У подальшому згідно із ст. ст. 42, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 було затримано.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , інспектору управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_9 , згідно з висновку експерта №042/1-641-2020 від 17.07.2020 року, заподіяно тілесні ушкодження, а саме: садна на передній поверхні правої гомілки в середній третині, на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, середній третині (3) та нижній третині, волосистої частини голови (множинні), кожне з яких відповідно до висновку експерта №042/1-641-2020 від 17.07.2020 року відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), тим самим заподіявши легкі тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із ухваленим місцевим судом вироком, адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить: вирок Подільського районного суду міста Києва від 07.04.2021 щодо ОСОБА_7 змінити; скоєний злочин віднести до категорії «нетяжкого злочину»; пом`якшити ОСОБА_7 покарання, призначити покарання у вигляді обмеження волі та залишити застосування ст. 75 КК України.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вважає, що висновки місцевого суду про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення середньої тяжкості є помилковими, а призначене покарання несправедливим та занадто суворим, що не відповідає обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступенем його тяжкості та особі обвинуваченого.
Стверджує, що суддею місцевого суду помилково віднесено злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, до категорії злочинів середньої тяжкості, оскільки відповідно до положень ст. 12 КК України вказаний злочин відноситься до нетяжкого та дає підстави поліпшити становище особи, пом`якшити призначене покарання у сукупності з іншими обставинами і призначити більш м`яку міру покарання.
Також зазначає, що при призначенні покарання судом першої інстанції відповідно до ст. 66 КК України не враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вибачення перед потерпілим та добровільне відшкодування останньому шкоди. Крім того, судом залишено поза увагою дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 колишній військовослужбовець, який брав участь в АТО, має статус учасника бойових дій та ветерана війни, офіційно працевлаштований, навчається в університеті. Також апелянт посилається на те, що на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення пройшло близько два місяця після його повернення з АТО, де останній постійно піддавався стресу, не пройшов реабілітацію, не соціалізувався та не зміг зорієнтуватися у даній ситуації. При цьому вказує, що судом не враховано і думку потерпілого щодо призначення ОСОБА_7 покарання, не повязаного з позбавленням волі.
Позиції учасників апеляційного провадження
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 ; вислухавши доводи адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; доводи прокурора ОСОБА_8 , який заперечував відносно задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу захисника такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Мотиви апеляційного суду
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником обвинуваченого апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.
Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме те, що він раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює водієм, має постійне місце реєстрації та проживання, свою вину визнав, його поведінка в суді свідчить про щире каяття, тяжких наслідків не настало, потерпілий претензій матеріального та морального характеру не має, не наполягає на призначенні покарання пов`язаного з позбавленням волі, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Суд прийшов до висновку про необхідність засудження ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням викладеного, суд визнав необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покласти на нього відповідні обов`язки згідно ст. 76 КК України.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника. Це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості, а тому доводи апелянта, що призначене покарання є несправедливим та занадто суворим, що не відповідає обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступенем його тяжкості та особі обвинуваченого, не відповідають обставинам справи та під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що оскаржуваний вирок відповідає вимогам ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів погоджується з твердженням захисника про те, що суддею місцевого суду помилково віднесено злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, до категорії злочинів середньої тяжкості, оскільки відповідно до положень ст. 12 КК України вказаний злочин відноситься до нетяжкого, а тому дана вказівка суду підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення щодо віднесення даного злочину до "злочину середньої тяжкості", замінивши його на "нетяжкий злочин"; однак не погоджується з думкою захисника про те, що це дає підстави поліпшити становище особи, пом`якшити призначене покарання у сукупності з іншими обставинами і призначити більш м`яку міру покарання, оскільки судом першої інстанції були враховані обставини справи, особу обвинуваченого та інші відомості, на підставі яких було призначено обвинуваченому покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного.
Доводи захисника з приводу того, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано обставини, що пом`якшують покарання та дані про особу обвинуваченого є неправдивими та надумами, оскільки спростовуються наявним вироком суду.
Посилання апелянта на те, що на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення пройшло близько два місяця після його повернення з АТО, де останній постійно піддавався стресу, не пройшов реабілітацію, не соціалізувався та не зміг зорієнтуватися у даній ситуації, не дають підстав для висновку про можливість застосування більш м`якого покарання.
Твердження захисника з приводу того, що судом не враховано думку потерпілого щодо призначення ОСОБА_7 покарання, не повязаного з позбавленням волі є хибними, не беруться до уваги колегією суддів та спростовуються мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції /а. с. 66/.
Виходячи з наведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок в частині призначеного покарання, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
За таких обставин вирок Подільського районного суду міста Києва від 7 квітня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду щодо віднесення даного злочину до "злочину середньої тяжкості", замінивши його на "нетяжкий злочин".
У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 2, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 7 квітня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, з м і н и т и, а саме: виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду щодо віднесення даного злочину до "злочину середньої тяжкості", замінивши його на "нетяжкий злочин".

В решті цей вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 з ю б і н ОСОБА_12 Ш р о л ь