Дата документу 29.07.2021 Справа № 317/3713/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/3713/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/609/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія №99»,

розглянула 29 липня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розтоки Косівського району Івано-Франківської області, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого вироком Березівського районного суду Одеської області від 02.11.2016 року за ч.3 ст.185, ст.ст.75-76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 03.12.2018 року іспитовий строк скасовано, засудженого направлено для відбування покарання,

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , мотивоване тим, що засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 05.12.2018 року. Під час тримання у Одеському слідчому ізоляторі стягнень та заохочень не мав. Під час перебування в державній установі «Південна виправна колонія (№51)» стягнень та заохочень не мав. В Біленьківській виправній колонії №99 відбуває покарання з 07.07.2019 року. За період відбування покарання порушень установленого порядку відбування покарання не допустив. За виконання покладених обов`язків отримав 3 заохочення правами начальника колонії. На виробництві установи працевлаштований різноробочим на дільниці «Поліетилен», ставлення до праці позитивне. За вироком суду має цивільний позов на суму 5930,00 грн., але в бухгалтерії установи виконавчі листи відсутні. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги. Приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованого виховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня. На профілактично-виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає.

Відмовляючи у задоволенні подання адміністрації виправної колонії, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_8 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч.3 ст.107, ст.118 КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною, у зв`язку із чим твердження адміністрації установи та засудженого про те, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, є сумнівними та передчасними.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що він не має стягнень, при цьому має 3 заохочення, про що свідчить довідка про заохочення та стягнення. Вказує, що характеристики, які були надані адміністрацією до суду, характеризують його посередньо, однак посередньо це не погано.

Звертає увагу суду, що остання характеристика, яка надана до суду, свідчить про те, що він цілком довів своє виправлення, тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити нове судове засідання стосовно розгляду можливості його умовно-дострокового звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, зазначивши, що ОСОБА_8 провину свою визнає, шкодує о вчиненому.
Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою та просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Березівського районного суду Одеської області від 02.11.2016 року за ч.3 ст.185, ст.ст.75-76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 03.12.2018 року іспитовий строк скасовано, засудженого направлено для відбування покарання.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_8 , останній за час тримання у слідчому ізоляторі м. Одеси з 05 грудня 2018 року по 02 січня 2019 року характеризувався посередньо, порушень установленого порядку тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 02 січня 2019 року по 07 липня 2019 року відбував покарання у державній установі «Південна виправна колонії №51», за час відбування покарання характеризувався посередньо, порушень установленого порядку тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 07 липня 2019 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонії № 99» та характеризується наступним чином: працевлаштований на виробництві установи різноробочим на ділянці по переробці полімерних виробів, залучається у разі необхідності та за наявності замовлення на виготовлення відповідної продукції, до праці ставлення позитивне. Відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні, також приймає активну участь у проведенні ремонтних робіт в гуртожитку відділення соціально-психологічної служби. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості, надає позитивний приклад іншим. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, а саме «Підготовка до звільнення». У 2020 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр №99» та здобув професію «Токар». За вироком суду має позов у сумі 5930 гривень, але виконавчі листи на стягнення боргу відсутні.

16 грудня 2019 року комісією установи засудженому відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.100, ст.101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації.

11 червня 2020 року комісією установи засудженому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до вимог ст.82 КК України.

10 жовтня 2020 року комісією установи засудженому відмовлено в умовно-достроковому звільненні, відповідно до вимог ст.81 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та ПВР установи, засуджений ОСОБА_8 має 3 заохочення, які отримав протягом 2019-2020 років (а.п.6).

Натомість, перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку. Вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_8 тривалий час не виявляв бажання працювати, згідно довідки установи з травня 2019 року по жовтень 2020 року засуджений взагалі не працював, заробітної плати не отримував (а.п.9), що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого.

Залучення ОСОБА_8 до праці на виробництві установи різноробочим на ділянці по переробці полімерних виробів та його участь у проведенні ремонтних робіт в гуртожитку, що мало епізодичний характер, з огляду не необхідності декількох обов`язкових критеріїв для застосування передбаченої ст. 81 КК України пільги, вочевидь є недостатнім.

Натомість сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Також, з матеріалів клопотання за вироком суду у засудженого ОСОБА_8 є майнові зобов`язання, що становить 5930 гривень. Відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не є підставою для невиконання судового рішення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, його працевлаштованість та відсутність виходів на роботу з травня 2019 року по жовтень 2020 року, задовільне ставлення до праці, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того, комісією було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_8 заохочувальних норм, передбачених ст.82 КК України, ст.101 КВК України.

Також колегія суддів враховує, що ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 03.12.2018 року ОСОБА_8 було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Березівського районного суду Одеської області від 02.11.2016 року та направлено останнього для відбування покарання у вигляді позбавлення волі у зв`язку з тим, що засуджений не виконував покладених на нього обов`язків, не з`являвся на реєстрацію до контролюючого органу виконання покарань та був оголошений у розшук, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Одночасно колегія суддів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_8 , його стабільно позитивну поведінку.

Наявність у засудженого заохочень та відсутність стягнень, про що зазначалось останнім в апеляційній скарзі, поряд із відсутністю іншої обов`язкової ознаки не надає правових підстав для застосування відносно ОСОБА_8 заохочувального заходу.

Таким чином, на думку колегії суддів, хоча ОСОБА_8 має право на зазначену пільгу, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання. На даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували переконливими підставами для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що обумовлює відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3