Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6693/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до 22 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на 60 днів до 22 травня 2021 року.

Своє рішення суд обґрунтував тяжкістю та характером злочину, даними про особу обвинуваченого та наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що суд не врахував, його незадовільний стан здоров`я, оскільки він хворіє на гепатит «В» та «С», хронічний панкреатит та пієлонефрит, а тому потребує стаціонарного лікування.

На його думку, продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є невиправданим.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтовуючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що надані матеріали провадження свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру у вчиненні підозрюваним інкримінованого злочину, ризики, визначені ст. 177 КПК України не зменшилися, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Вимогами ст.ст. 176, 178, 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом, який застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Однак, під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про продовження строків тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 не були дотримані в повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 перебуває під вартою з 31.08.20 року. На переконання колегія суддів продовживши підозрюваному ОСОБА_9 найбільш суворий запобіжний захід, судом належно не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що в ухвалі суду про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою містяться посилання, фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу, тобто без належного доведення підстав продовження щодо нього виняткового запобіжного заходу та без врахування зменшення ризиків з плином часу.

Разом з тим, висновок суду про неможливість застосування до ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу, належно не аргументований, оскільки суд обмежився лише посиланням на те, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню визначених ризиків.

Апеляційний суд вважає, що тривалість досудового розслідування, судового розгляду за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на підозрюваного шляхом обмеження права на свободу, а наявність обґрунтованої підозри і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою, має бути розглянута можливість застосування альтернативних запобіжних заходів (справи «Нечипорук-Йокало проти України», «Ткачов проти України», «Доронін проти України», «Харченко проти України»).

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (справа Справа «Величко проти України») суд прийшов до висновку, що у цій справі мало місце порушення статті 3 та статті 13 Конвенції у зв`язку з тим, що органи державної влади не виконали належним чином своє позитивне зобов`язання забезпечити відповідну медичну допомогу заявнику під час тримання під вартою у період з 25 червня 2011 року до 16 травня 2012 року.

ОСОБА_9 має важкі хвороби (цироз печінки, гепатит «В» та «С», гіпертензію) та на даний час потребує кваліфікованої медичної допомоги та лікування, що стверджується листом Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Житомирській області від 03.03.21 року. (а.п. 52)

Так, з даного листа слідує, що 09.02.21 р. у зв`язку з погіршенням здоров`я ОСОБА_9 був госпіталізований до Житомирської міської медичної частини УВП. В динаміці на фоні лікування загальний стан здоров`я ОСОБА_9 погіршується та розцінюється як важкий, а тому він потребує тривалого лікування в умовах спеціалізованого стаціонару, де є всі необхідні для цього умови, фахівці та обладнання.

Клопотання Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» від 12.03.2021 р. адресоване керівнику ОКЛ ім. О.Ф. Гербачевського з приводу обстеження та лікування в умовах спеціалізованого стаціонару станом на 12.05.2021 р. не задоволене.

Враховуючи, вищенаведене, а також і те, що ОСОБА_9 у продовж тривалого часу, в умовах попереднього ув`язнення, не надається необхідне у зв`язку з його захворюваннями лікування, стан його погіршується і розцінюється як важкий, а життя людини є найважливішою цінністю, апеляційний суд врахувавши ці обставини вважає за можливе застосувати до нього більш м`який запобіжний захід домашній арешт з забороною залишати житло цілодобово.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до 22 травня 2021 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 22 травня 2021 року заборонивши цілодовобо залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_9 обов`язки на строк до 22 травня 2021 року, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: