ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/852/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1016/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_9 про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 26 лютого 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_9 про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Своє рішення про відмову в задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання характеризується посередньо, має 17 стягнень та 12 заохочень, протягом 2020 року не працював, у зв`язку з чим, він не проявив себе як такий, що став на шлях виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до ст. 69 КВК України він вважається таким, що не має стягнень.

Крім того, він має 12 заохочень за сумлінну працю, весь час перебування в установі працює та відповідально ставиться до майна колонії, у скоєному злочині щиро розкаюється.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бердянська Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2012 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 121 КК України, і засуджений до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі (а.с. 17-18).

Крім того, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 4 квітня 2016 року ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 11 жовтня 2011 року по 6 лютого 2012 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 19).

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінальних правопорушень, які відносяться, у тому числі, до категорії умисних особливо тяжких злочинів.

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Зі змісту вказаних положень кримінального закону випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням можлива при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов.

При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а перебування засудженого на шляху до виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким повинна сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений став на шлях виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення, повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18 жовтня 2011 року.

Під час тримання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» з 18 жовтня 2011 року по 25 жовтня 2011 року характеризувався посередньо, вимог режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

У Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» тримався з 25 жовтня 2011 року по 25 лютого 2012 року, за період тримання характеризувався посередньо, порушував вимоги режиму тримання, отримав 1 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбуває покарання з 25 лютого 2012 року, за період відбування покарання характеризується посередньо, порушує вимоги режиму відбування покарання, має 16 стягнень та 11 заохочень.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в місцях позбавлення волі, засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 працює робітником в овочесховищі. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Приймає участь у суспільно корисній праці та роботах з благоустрою, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою. Бере участь у роботі самодіяльних організацій. Підтримує соціально-корисні зв`язки зі своїми рідними. На профілактичному обліку не перебуває (а.с. 11-12).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 4 січня 2017 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 16 жовтня 2018 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 30 вересня 2019 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України (а.с. 12).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 19 березня 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 17 стягнень у вигляді 4 доган, 7 суворих доган та 6 поміщень до ДІЗО на 14 діб, а також 11 заохочень, чотири з яких він отримав лише протягом 2020 року (а.с. 13-14).

Вказані стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені чи зняті, але систематичність та факт їх накладення сам по собі, а також отримання протягом 2017-2019 років лише по одному заохоченню на рік, свідчать про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування вбачається, що ОСОБА_7 за період з 1 січня 2020 року по 1 березня 2021 року взагалі не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 16).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що став на шлях виправлення, а тому застосування до нього заохочувальної норми, передбаченою ст. 82 КК України, є передчасним.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції також не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та перевиховання і невідбута ним частина покарання не підлягає заміні на більш м`яке, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 82 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_9 про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 314/852/21