Справа №635/7667/20
Провадження по справі №1-в/635/10/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
захисника ОСОБА_3
секретар судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел.Комсомольський Зміївського району Харківської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 засуджений вироком Зміївського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року за ч.3 ст.286, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ст.70 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Строк відбуття покарання рахувати з дня затримання 31 жовтня 2016 року. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 №838-VІІІ) строк перебування ОСОБА_5 під вартою з 31.10.2016 по 20.06.2017 зараховано із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 18.05.2017 №2046-VІІІ) строк перебування ОСОБА_5 під вартою з 21.06.2017 року до набрання вироком законної сили зараховано до відбутого покарання із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року відповідно до ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року до 10.01.2018 року (дата набрання вироком законної сили) в строк відбування покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 31 жовтня 2016 року.
Кінець строку відбування покарання 21 квітня 2022 року.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.
Засуджений та представник установи виконання покарань надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності .
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення підтримала, просила задовільнити з тих підстав, що засудженим відбуто більше 2/3 призначеного покарання, він є інвалідом 3-ї групи, має ряд захворювань та перебуває на лікуванні в Темнівській багатопрофільній лікарні №100, відшкодував за вироком суду процесуальні витрати, після звільнення буде працевлаштованим, має сім`ю.
Суд, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 31 жовтня 2016 року знаходиться в місцях позбавлення волі. За період перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» порушував режим тримання, за що мав два стягнення, які на даний час погашені в установленому законом порядку, заохочень не мав. З 04.02.2018 року відбував покарання в ДУ «Роменська ВК (№56), де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 04.05.2018 року перебував на лікуванні в Темнівській багатопрофільній лікарні №100, де стягнень та заохочень не мав. З 14.06.2018 року відбував покарання в ДУ «Роменська ВК (№56), де стягнень не мав, заохочувався один раз. З 12.12.2018 року перебував на лікуванні в Темнівській багатопрофільній лікарні №100, де стягнень та заохочень не мав. З 24.02.2019 року відбував покарання в ДУ «Роменська ВК (№56), де стягнень не мав, заохочувався один раз. З 22.11.2019 року по теперішній час перебуває на лікуванні в Темнівській багатопрофільній лікарні №100. Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби ДУ «Темнівська ВК №100» майором внутрішньої служби ОСОБА_6 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_7 від 24 листопада 2020 року, засуджений характеризується з посереднього боку, стягнень та заохочень не має, до промислової зони установи не працевлаштований, до праці не залучається за станом здоров`я; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує їх законні вимоги; дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується; дотримується санітарно-гігієнічних норм, завжди утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд; участі в програмах диференційного виховного впливу не приймає; соціально-корисні зв`язки з матір`ю, дружиною та сином підтримує шляхом листування та телефонних переговорів, стосунки доброзичливі.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме п`ять непогашених та не знятих судимостей.
На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вирокомЗміївського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, та злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, які, відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.
Суд враховує також ту обставину, що засуджений вже був неодноразово засуджений до позбавлення волі, після відбуття покарання знову вчиняв злочини та був засуджений, крім того, до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у 2002 році, після чого він ще тричі був засуджений.
Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого - ОСОБА_5 знаходиться в місцях позбавлення волі з 31 жовтня 2016 року, до праці не залучався, що позбавляє суд можливості оцінити його виправлення через ставлення його до праці.
Згідно Витягу з протоколу №5 від 07.03.2019 року засідання комісії державної установи «Роменської виправна колонія №56» по розгляду матеріалів засуджених щодо переведення із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки на підставі ст.101 КВК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в переведенні до виправної колонії середнього рівня безпеки.
Згідно Витягу з протоколу №5 від 07.03.2019 року засідання комісії державної установи «Роменської виправна колонія №56» по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 82 КК України формально підпадають під заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до суду на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, в матеріалах справи наявна характеристика на засудженого від 07 березня 2019 року, складена начальником відділення соціально-психологічної служби ДУ «Роменська ВК (№56)»майором внутрішньої служби ОСОБА_8 , зі змісту якої вбачається, що засуджений характеризується з посереднього боку, намагається не допускати порушення режиму тримання; у відношення до персоналу установи ввічливий, виконує їх законні вимоги але потребує контролю; на основному виробництві установи не працевлаштований, приймає участь у роботах з благоустрою, виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень навичок; не бажає підвищувати загальноосвітній рівень; участь у програмі диференційованого виховного впливу, у проведенні культурно-масових, фізкультурно-оздоровчих заходах та суспільному життя відділення не приймає.
Відповідно наданої захисником відповіді начальника Темнівської багатопрофільної лікарні №100 ОСОБА_9 від 14.01.2021 №09/09-ХК-21, засуджений хворий ОСОБА_5 , 1976 року народження, знаходиться на лікуванні в хірургічному відділенні Темнівської багатопрофільної лікарні №100 з діагнозом: Післятромбофлебитичний синдром обох нижніх кінцівок набрякова виразкова форма. Хронічна венозна недостатність ІІ-ІІІ ступеню. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. Ризик 2, серцева недостатність 0 ступеню. Дисциркуляторна змішана (післятравматична ЗЧМТ 2016 рік), токсична (внутрішньовенна наркоманія) енцефалопатія ІІ-ІІІ ступеню з лікворно-венозною дистензією, вираженим вестибуло-атактичним, цефалгічним, астенічним синдромами, забій головного мозку, важкого ступеню пластичний, субдуральний крововилив Токсична сенсо-моторна дистальна полінейропатія з вегетативно трофічними порушеннями у вигляді трофічних виразок. Хворий ОСОБА_5 , має третю групу інвалідності по загальному захворюванню строком до 01 січня 2023 року.
Разом з тим, наявність у засудженого 3-ї групи інвалідності та захворювання не може бути підставою для звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
Суд звертає увагу, що за умови наявності у засудженого захворювання, що входить до Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572, на підставі вимог ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування.
Також суд враховує ту обставину, що за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року з ОСОБА_5 стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_10 30884,64 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 260000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також стягнуто процесуальні витрати на залучення експертів та проведення судової експертизи у загальному розмірі 8720,62 гривень.
Згідно листа начальника ДУ «Роменська ВК (№56)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_11 №4/1077 від 01.04.2021, вбачається, що під час відбуття покарання ОСОБА_5 , на виконанні було виконавче провадження №55667326 від 07.05.2018, видане Зміївським районним ВДВС Харківської області за виконавчим листом №621/2578/16-к від 12.01.2018 про звернення стягнення на заробітну плату на користь держави 8720,62 гривень, виконавчий збір 872,06, виконавче провадження 71,08 гривень. Згідно письмової заяви ОСОБА_5 з його особистого рахунку утримано і перераховано на розрахунковий рахунок суму за виконавчим провадженням, виконавчий збір та стягнення в дохід держави, у зв`язку з чим виконавче провадження направлено до ВДВС у зв`язку з його виконанням. Виконавчий лист на користь ОСОБА_10 до установи не надходив.
Зазначене також підтверджується наданою захисником відповіддю Зміївського районного суду Харківської області від 07.04.2021 №03-03/2/2021, в якій разом з тим зазначено, що потерпіла ОСОБА_10 за виконавчим листом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не зверталась.
В той час, починаючи з дня постановлення зазначеного вироку, а саме з 06 грудня 2017 року, засудженим не здійснено будь-яких заходів щодо сплати потерпілій у добровільному порядку грошових коштів за вироком суду, що також могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.
Вирішальне значення має активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 мав два стягнення у 2018 та 2019 роках, які на даний час погашені в установленому законом порядку, заохочувався у 2018 та 2019 роках, заходів заохочення у 2020 та 2021 роках не мав, участі у програмах диференційованого виховного впливу, у проведенні культурно-масових, фізкультурно-оздоровчих заходах та суспільному житті відділення не приймав, що у свою чергу не характеризує особу, як таку, яка сумлінною поведінкою довела своє виправлення.
Отже, бездоганної поведінки засудженого протягом строку відбування покарання судом не встановлено, оскільки факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
На підставі зібраних даних, суд проаналізував діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків не довів, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Таким чином, з огляду на викладене, суд критично оцінює доводи засудженого та його захисника з приводу того, що ОСОБА_5 довів своє виправлення, саме фактичним відбуттям 2/3 призначеного покарання та відшкодуванням процесуальних витрат за вироком без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці. Зазначене не може слугувати достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.
Разом з тим, надана довідка про склад сім`ї ОСОБА_5 та довідка заступника директора з питань технічного контролю ТОВ «ГУД ВІН ХХІ» від 30.10.2020 про зобов`язання працевлаштувати ОСОБА_5 , не свідчить про виправлення засудженого.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення на протязі всього періоду відбування ним покарання, та не свідчать, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Зміївського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає та є передчасним.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року - відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 15 червня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1