Справа № 522/4686/21
Провадження №1-кп/522/2779/21
УХВАЛА
19 березня 2021 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
скаржника ОСОБА_7 ,
командира взводу БКС ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_5 на незаконне тримання під вартою ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0000570 від 25.04.2015 року,
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшли скарги ОСОБА_7 (справа №522/4686/21, провадження №1-кс/522/2793/21) та його захисника ОСОБА_5 (справа №522/4686/21, провадження №1-кс/522/2779/21) на незаконне тримання під вартою ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0000570 від 25.04.2015 року, які в судовому засіданні об`єднані в одне провадження №1-кс/522/2779/21.

Зазначені скарги обґрунтовані тим, що 23 лютого 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_9 ухвалив вирок у справі №523/8553/16-к щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пунктами 14 та 16 резолютивної частини цього вироку суддя ОСОБА_9 з власної ініціативи скасував запобіжний захід у вигляді застави та обрав новий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Всупереч вимогам ч.3 ст.534 КПК України суд вирішив негайно взяти ОСОБА_10 під варту в залі суду за своїм обвинувальним вироком, який ще не набрав законної сили.

ОСОБА_10 було поміщено до Одеського слідчого ізолятора.

19 березня 2021 року ОСОБА_10 доставлено до Приморського районного суду м.Одеса для розгляду справи №522/13809/20 у кримінальному провадженні №0001215 від 25.05.2018 року. Після конвоювання ОСОБА_11 перебуває під вартою в цьому суді, отже невідкладне клопотання в порядку ст.206 КПК України відноситься до юрисдикції слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси.

2 березня 2021 року захисниками було подано апеляційну скаргу на вирок.

За ч. 1 ст.400 КПК України, подання апеляційної скарги на вирок або ухвалу суду зупиняє набрання ними законної сили та їх виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 2 ст.400 КПК України встановлює такий випадок. Як зазначає захисник, цей випадок стосується лише випадку оскарження ухвали, а не вироку, зупинення набрання законної сили, але не зупинення виконання, за цією нормою стосуються лише ухвал про обрання запобіжних заходів, а не вироків.

На підставі викладеного, ОСОБА_7 та його захисник вважають, що ОСОБА_7 перебуває під вартою без законних на то підстав.

У судовому засіданні ОСОБА_7 та його захисники наполягали на задоволенні скарги, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Прокурор у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду скарги, оскільки він був повідомлений належним чином.

Командир взводу БКС ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 тримається на даний час у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на підставі вироку Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2021 року по справі № 523/8553/16-к.

Заслухавши позицію ОСОБА_7 та його захисників, дослідивши матеріали скарг, слідчим суддею встановлено наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальним процесуальним законом передбачений окремий порядок перевірки слідчим суддею відомостей щодо порушення прав людини.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Отже, слід констатувати, що ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Разом із тим, положення ст. 206 КПК України визначають, що слідчий суддя має розглянути скаргу, подану в порядку зазначеної норми закону, лише в разі знаходження особи, щодо якої наявні відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що вона позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, в межах територіальної юрисдикції суду.

Відповідно до матеріалів скарги, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2021 року по справі № 523/8553/16-к, зокрема ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання за: ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією Ѕ всього належного йому майна; ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; на підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності; на підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 3 (три) місяці, з конфіскацією Ѕ всього належного йому майна; строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання по вказаному кримінальному провадженню тобто з 23 лютого 2021 року. При цьому зазначеним вироком суду запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді застави скасовано, повернуто ОСОБА_7 заставу у розмірі 60 900 гривень, внесену 11.09.2015 року на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 10.09.2015 року; застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, без визначення розміру застави, взявши під варту у залі суду.

На вказаний вирок захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що оскаржений вирок, в частині обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконним та необґрунтованим.

Як вбачається з ЄРСР, 11.03.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Приморського районного суду м. Одеси, від 23.02.2021, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263; ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 187 КК України, та ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні №0000570, внесеному до ЄРДР 25.04.2015, направлено до Приморського районного суду м. Одеси для приєднання до матеріалів кримінального провадження та виконання вимог ст. 397 КПК України.

Таким чином, слід констатувати, що в даному випадку фактично має місце звернення в порядку ст. 206 КПК України на стадії апеляційного оскарження вироку суду.

Разом з цим, на думку слідчого судді, системний аналіз положень ст. 206 КПК України не забороняє таке звернення особи, яка тримається під вартою, або її захисника, на стадії, коли справа перебуває наприклад «між двома інстанціями», зокрема у випадках завершення досудового розслідування з направленням обвинувального акту до суду та підготовчим судовим засіданням в районному суді, або після ухвалення районним судом вироку та початком перегляду справи апеляційним судом, оскільки державою не встановлено будь-якого механізму захисту основних прав та свобод осіб при розгляді заяв в порядку ст. 206 КПК України на вказаних стадіях кримінального процесу.

На думку слідчого судді, «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним, проте обмеження такого права повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та постановленою метою. Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти. Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд.

Системний аналіз положень ст. 206 КПК України свідчить про те, що слідчий суддя на виконання вимог зазначеної правової норми, повинен прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_7 та його захисника.

Остаточне рішення у кримінальній справі № 523/8553/16-к на день розгляду скарги судом апеляційної інстанції не прийняте. Таким чином, вирок відносно ОСОБА_7 згідно з чинним законодавством України законної сили не набрав.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, крім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, що було виконано при винесенні обвинувального вироку судом першої інстанції.

Тобто законодавець передбачив у вищевказаній статті КПК України заходи забезпечення кримінального провадження до набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на вирок або ухвалу суду зупиняє набрання ними законної сили та їх виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що вирішення судом першої інстанції у вироку питання щодо запобіжного заходу засудженому до набрання вироком законної сили не суперечить змісту ч.4 ст.374 КПК України.

Зазначена правова позиція викладена у п. 11. Узагальнень судової практики щодо тримання під вартою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року, за якою впровадження у КПК порядку забезпечення контролю за доцільністю та обґрунтованістю застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового провадження зумовлене необхідністю надання суду процесуальних механізмів для оперативного вирішення провадження та заборони свавільного обмеження права людини на свободу шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення строку його застосування. Під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

При цьому, якщо питання про доцільність та обґрунтованість тримання засудженого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції може переглянути доцільність подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевірка законності та обґрунтованості вироку не належить до повноважень слідчого судді.

У вироку Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2021 року по справі №523/8553/16-к вирішено питання щодо дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Таким чином, на час надходження скарг ОСОБА_7 та його захисника слідчим суддею не встановлено обставин, які б викликали у нього обґрунтовані сумніви з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою без відповідних на те підстав, та підлягає звільненню з-під варти саме в порядку ст. 206 КПК України.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_5 на незаконне тримання під вартою ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0000570 від 25.04.2015 року, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 206, 374, 400, 393 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_5 на незаконне тримання під вартою ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0000570 від 25.04.2015 року, відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали проголошено 19.03.2021 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1