Ухвала

Іменем України

18 лютого 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення про підозру в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК України

встановив:

15.02.2021 в провадження судді ОСОБА_1 надійшла вищевказана скарга на підставі ухвали суду від 12 лютого 2021 року, де суддя ОСОБА_6 задовольнив самовідвід слідчого судді ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 21 листопада 2020 року в рамках кримінального провадження №0000973 від 27.11.2019 року, з вимогою скасувати повідомлення про підозру у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст.190 КК України. Зобов`язати уповноважену особу Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 та СВ Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про дату та час повідомлення про підозру від 21.11.2020 року ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за ч. 4 ст. 190 КК України.

Скарга мотивована тим, що у провадженні СВ Дніпровського РВП (смт. Слобожанське) ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000973 від 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та ч. 3 ст. 209 КК України, досудове розслідування у якому здійснюється слідчим СВ Дніпровського РВП (смт. Слобожанське) ДВП ГУНП в Дніпропетровські області ОСОБА_8 під процесуальним керівництвом прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 .

21.11.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом ймовірного заволодіння ним чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Вищевказане повідомлення про підозру складено за результатами проведення недбалого досудового розслідування та виключно з обвинувальним ухилом відносно ОСОБА_5 , фактично захищаючи матеріальні інтереси ОСОБА_9 , який і є тим злочинцем, який заволодів правом на майно ОСОБА_10 та виробами мистецтва, що належать ОСОБА_5 . Окрім того, суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 25.09.2019 року постановлена ухвала у справі №175/3509/19, яка набрала законної сили та ніким не оскаржена, згідно якої відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , Центра надання адміністративних послуг Дніпровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов`язання скасувати державну реєстрацію визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Тобто, ухвалою суду про відкриття цивільного провадження фактично підтверджено, що наявний саме цивільно-правовий спір по взаємовідносинах між вищевикладеними учасниками цивільних відносин.

Таким чином, очевидно, що прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_14 фактично втрутилися в цивільно-правовий спір в інтересах ОСОБА_9 , який наразі стверджує про повну контрольованість дій правоохоронців, та погрожує ОСОБА_5 позбавити всього майна, якщо він буде наполягати на захисті своїх інтересів.

Адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надала на електрону адресу суду заяву про відкладення розгляду скарги у зв`язку з її перебуванням у відпустці до 01 березня 2021 року.

Вислухавши позицію прокурора, суд вважає можливим розглядати скаргу ОСОБА_4 у її відсутність, оскільки згідно ст. 306 КПК України встановлений строк розгляду скарг на стадії досудового розслідування не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги та висловила свої доводив обґрунтування своїх заперечень по кожному пункту викладеному в скарзі. Вважає, що повідомлення про підозру є законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали скарги, суддя приходить до наступних висновків.

Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Під час розгляду скарги суддею встановлено, що 21.11.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за фактом заволодіння ним чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Згідно повідомлення про підозру від 21.11.2020 року у кримінальному провадженні №0000973 вбачається, о «09 березня 2016 року, приблизно о 20.09 год., ОСОБА_5 , діючи на підставі довіреності від 27.01.2016 року, зареєстрованої в реєстрі під №98, шляхом обману та зловживання довірою, а саме - шляхом замовчування відомостей перед власницею ОСОБА_10 про продаж її майна та використовуючи довірливі відносини із нею та членами її родини, діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_11 , який достовірно знав та розумів, що на земельній ділянці розміщений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, збудований не ним, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Святослава Хороброго, 22, оф. 2, уклав із ОСОБА_11 . Договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:012:0646), зареєстрований в реєстрі за №345 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , укривши факт розміщення на ній житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами».

Таким чином, аналізуючи ст.ст. 276, 277 КПК України вбачається, що обман полягає у - замовчуванні відомостеи?, які мають бути повідомлені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Зловживання довірою - полягає у використанні винним довірливих відносин із членами її родини, оскільки ОСОБА_5 багато років був другом родини ОСОБА_9 , який є довіреною особою та близьким родичем ОСОБА_10 та має безмежну довіру з її боку.

Згідно з тексту самої підозри слідчим визначені обставини, що конкретизують - у чому саме полягало зловживання довірою, а в чому - обман з боку ОСОБА_5 .

Доводи скаржника зазначені в тексті скарги в частині того, що «орган досудового розслідування під час повідомлення про підзору не вказав на беззаперечність фактів, викладених у тексті повідомлення про підозру та не послався на зібрані, у зв`язку із цим покази» є необґрунтованими, оскільки вимоги ст. 277 КПК України визначають вичерпний перелік змісту повідомлення про підозру.

Доводи захисника з приводу порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру є необґрунтованими, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_5 вручено із дотримання вимог діючого законодавства.

Так, системний аналіз положень статей 110, 111, 276, 277 КПК України дозволяє дійти висновку, що повідомлення про підозру є процесуальною дією, а письмове повідомлення про підозру є процесуальним документом, який не є процесуальним рішенням у розумінні кримінального процесуального закону.

Згідно п. 17 ст. 3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

27.11.2019 року слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР за №0000973 за фактом вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

04 травня 2020 року прокурор першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_15 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000973, на підставі ч. 2 ст. 218 КПК України, виніс постанову про визначення місця проведення досудового розслідування, якою визначив місцем проведення досудового розслідування територію обслуговування Дніпропетровського районного відділення поліції Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Таким чином, слідчий СВ Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області був уповноважений в межах компетенції передбачених КПК України проводити досудове розслідування, збирати докази, повідомляти про підозру, оскільки підстави для визначення іншої підслідності, враховуючи приписи ч.3 ст.218 КПК України відсутні.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 4 ст. 278 КПК України) - це стосується і зміни повідомлення про підозри (ч. 1 ст. 279 КПК України).

Згідно ст. 110 КПК України, зазначено, що процесуальним рішенням є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, які приймаються в формі постанови з наявністю чіткого переліку вимог. Окремо також в згаданій статті зазначено, що обвинувальний акт також є процесуальним рішенням. Порівнявши ст.ст. 110, 277 КПК України, які ставляться законодавцем до процесуального рішення у формі постанови та до повідомлення про підозру у зв`язку із чим повідомлення про підозру є процесуальною дією, а не процесуальним рішенням.

Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.

Відповідно до статті 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий, прокурор зобов`язані здійснювати повідомлення про підозру належним чином в порядку ст.278 КПК України.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині. Правоохоронні органи зобов`язані компенсувати моральну шкоду людині, що була завдана безпідставним притягненням її до відповідальності.

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Оскільки повідомлення про підозру було вручене ОСОБА_5 в порядку визначеному нормами КПК України, суддя вважає недоведеними підстави для задоволення скарги в частині скасування повідомлення про підозру.

Щодо інших вимог адвоката ОСОБА_4 суд вказує на наступне.

Відповідно до висновку Рішення Великої Палати ВС від 26.03.2019 року у справі №807/1459/17, п. 59 «… чинне законодавство не передбачає виключення з Реєстру інформації, якою лише констатується факт здійснення процесуальної діяльності органів досудового розслідування та її результати, така інформація не впливає на юридичне становище позивача, не змінює характеру й обсягу його прав і обов`язків та існуючого стану правовідносин. Отже, заявлену позовну вимогу суди не можуть розглядати за правилами будь-якого судочинства», а тому у задоволенні вимог щодо зобов`язання слідчого або процесуального прокурора у кримінальному провадженні вчинити дії, щодо виключення відомостей з ЄРДР про час та дату повідомлення про підозру ОСОБА_5 слід також відмовити.

Керуючись статтями 303, 305-307, 309 КПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення про підозру в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1