Справа № 447/269/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/309/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ст.81 КК України.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що наявність у засудженого подяк, на думку суду, не свідчить про те,що він довів своє виправлення,оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання,його належна поведінка є для нього обов`язковим впродовж всього строку відбування покарання,а відтак таке не може бути безумовним свідченням виправлення особи. Враховуючи вищенаведене, а також те, що стягнення до ОСОБА_6 застосовано 10.01.2020 застосування до нього умовно дострокового звільнення на даному етапі є передчасним.

Не погоджуючись з даною ухвалою захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» (далі по тексту МВК № 50) про умовно-дострокове звільнення засудженого, відповідно до вимог ст. 81 КК України, ОСОБА_6 підтримано та обґрунтовано представником пенітенціарної установи з долученим до нього копій документів, характеризуючи особу підзахисного, які вказують на те що останній у відповідності до ст.81 КК України та Постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення.

Вказує, про виправлення засудженого свідчить зняття раніше накладених стягнень, відсутність в особи нових стягнень більше календарного року, наявність 4-х заохочень і його активна трудова діяльність електрогазозварювальника, наявність планів повернутись до сім`ї та законно-порядного співжиття в соціумі, а також робота над своїм духовним і моральним станом через спілкування із священнослужителем.

Зазначає, що прокурор належних обґрунтувань своєї позиції не здійснив. На думку захисника, що підзахисний, який відбуває покарання з 25.05.2018 за цей період достатній час перебував в ізоляції від суспільства для того, щоб усвідомити хибність раніше вчиненого і прийти до висновку про необхідність повернення на законно-слухняний шлях.

На переконання захисника, ОСОБА_9 має право на умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання, що сприятиме досягненню цілей кримінального закону про його виправлення шляхом щирого усвідомлення про спокутувану провину, натомість безпідставна відмова у задоволенні порушеного питання навпаки може мати негативні наслідки в озлобленні підзахисного і подальшого сприйняття ним кари як надмірної, чим перевиховання особи злочинця не досягнути.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи прокурора на підтримання висновків оскаржуваної ухвали, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.

Частинами 1, 2 ст. 81 КК України визначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду. При цьому воно можливе лише у випадку доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та з врахуванням особи засудженого, його поведінки за весь час відбуття покарання, обставин та наслідків вчиненого злочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Згідно з матеріалами подання, ОСОБА_6 20.12.2018 Ратнівським районним судом Волинської області засуджений за ч.2 ст.185, ст.ст.71, 72 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Початок строку покарання 25.05.2018 року, кінець строку покарання 25.08.2023 року. До кінця терміну покарання засудженому ОСОБА_6 залишилося 2 роки 5 місяців 9 днів.

Як встановлено судом першої інстанції, до Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» прибув 04 жовтня 2018 року. За час відбування покарання в установі адміністрацією установи за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи чотири рази заохочувався правами начальника установи. 18.10.2018 за порушення режиму утримання , яке виразилось в зберіганні заборонених предметів ОСОБА_6 оголошено догану, 10.01.2020 за нетактовну поведінку оголошено сувору догану.

Відповідно до матеріалів судового провадження, начальник Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» звернулись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого, відповідно до вимог ст. 81 КК України, ОСОБА_6 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ст.81 КК України.

Так, приймаючи рішення суд першої інстанції вірно врахував, що засуджений ОСОБА_6 до Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» прибув 04.10.2018, за час відбування покарання в установі адміністрацією установи за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи чотири рази заохочувався правами начальника установи. 18.10.2018 за порушення режиму утримання, яке виразилось в зберіганні заборонених предметів ОСОБА_6 оголошено догану, 10.01.2020 за нетактовну поведінку оголошено сувору догану.
Крім цього, суд першої інстанції врахував, що засуджений ОСОБА_6 вчинив повторно злочин маючи не зняту та непогашену судимість, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не стає, належних висновків для себе робить та свідчить про його схильність до вчинення злочинів.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення на даному етапі є передчасним, оскільки наявність у засудженого ОСОБА_6 подяк не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку обставинам справи та дійшов до хибного висновку відмовивши у задоволенні подання, так як з матеріалів провадження вбачається, що дані наведені ним у апеляційній скарзі були в розпорядженні суду при розгляді подання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності.

Наведені захисником в апеляційній скарзі обставини та дані, що характеризують його особу, як на підставу скасування оскаржуваної ухвали, були предметом дослідження судом першої інстанції, такі враховуються судом при вирішенні питання умовно-дострокового звільнення, однак такі не є безумовними підставами для його застосування.

Суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вірного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді