печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0005536,

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2018 по справі № 757/8963/18-к на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,2 кв.м.

Клопотання мотивоване тим, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки ОСОБА_3 є законний власник та добросовісний набувач зазначеного нерухомого майна. Накладення арешту обмежує право власності ОСОБА_3 уже протягом тривалого часу та є неспівмірним із завданням кримінального судочинства.

Учасники справи до судового засідання не з`явилися. Представник володільця майна направила на адресу суду заяву, згідно якої клопотання просила розглянути без її участі. Доводи клопотання підтримує в повному обсязі.

Прокурор до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду клопотання. Тому слідчий суддя розглянув справу за такої явки сторін.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання встановлено, що слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0005536, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2018 по справі № 757/8963/18-к накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною розпорядження та відчуження вказаного майна.

Вказаний арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки при накладенні арешту встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Так, зазначена квартира, на яку накладено арешт, належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 , є рідним племінником ОСОБА_5 та єдиним спадкоємцем.

Проте, досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва по цивільній справі 757/14288/18 ц від 24.04.2020 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , Державного реєстратора Філії комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Штейк-Сейкіна Олексія Анатолійовича, Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат», треті особи: Київська міська адміністрація (Департамент з питань реєстрації), Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування, позовну заяву задоволено частково, а саме:

- визнано недійсним договір довічного утримання № 575 від 08.06.2012 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 ;

- скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно No 22962527 щодо реєстрації права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно з реєстраційним номером 000, за адресою: АДРЕСА_2 та загальною площею 72,2 кв.м., яке внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілом), індексний номер: 37713354 від 23.10.2017 року;

- скасовано постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про відмову у здійсненні нотаріальної дії за № 44/02-31 від 30.01.2017;

- було зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 видати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтво про право на спадщину за законом - на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,2 кв.м.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 констатовано порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном, оскільки ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постановах Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Крім того, при розгляді клопотання про скасування арешту прокурором не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 .

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Прокурор не зазначив конкретних фактичних обставин (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), які виправдовували б такий спосіб втручання у приватну власність ОСОБА_3 .

Крім того, втручання у приватну власність здійснюється вже протягом тривалого періоду часу, що позбавляє ОСОБА_3 на оформлення та реєстрацію спадкових прав щодо арештованого майна, що не відповідає загальним засадам кримінального провадження, закріпленим у ст. 2 КПК України.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя надійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0005536 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2018 по справі № 757/8963/18-к на об`єкт нерухомого майна, а саме: на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а також заборону розпорядження та відчуження вказаного майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1