ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3954/21 Головуючий суддя І інстанції Бабенко Ю.П.
Провадження № 11-кп/818/2507/21 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - Грошевої О.Ю.,

суддів - Люшні А.І., Савченка І.Б.,

при секретарі - Фільшиній С.І.,

за участю прокурора - Крачек Д.В.,

захисника - Новакова А.І.,

представника потерпілого - Муфазалова С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Новакова А.І. на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харкова, громадянину України, із вищою освітою, який працює у ФОП « ОСОБА_2 », не одружений , дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 серпня 2021 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати. Між тим, судом враховано тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, за місцем реєстрації не проживає, не має міцних соціальних зв`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та постановити нову ухвалу про застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Адвокат зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом не наведено жодного доказу в обґрунтування свого рішення та не спростовано твердження сторони захисту про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Вказує, що ризик переховування обвинуваченого від суду відсутній, оскільки якщо припустити, що обвинувачений вчинив злочин, то він мав достатньо часу для переховування; ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення також відсутній, так як судом вже досліджений весь обсяг доказів сторони обвинувачення ; ризик незаконного впливу на потерпілого, який фактично і є єдиним свідком у справі , відсутній, оскільки потерпілий був присутнім у судових засіданнях , допитаний прокурором та судом без обмеження у часі, з багаторазовим повторенням запитань щодо обставин отримання ним тілесного ушкодження. Більш того, сам потерпілий заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив суд відпустити обвинуваченого.

Крім того, судом невірно зазначено, що обвинувачений за місцем реєстрації не проживає та не має міцних соціальних зв`язків, оскільки обвинувачений ОСОБА_1 проживає за однією адресою з батьками-пенсіонерами, які перебувають на його утриманні, та за станом здоров`я потребують його допомоги, про що суду були надані документи.

Також апелянт посилається на відсутність належних та допустимих доказів, які надавали б суду право на обрання щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу.

Всупереч вимог КПК України клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою взагалі не було вручено ані обвинуваченому, ані його захиснику.

Заслухавши доповідь судді, захисника Новакова А.І., представника потерпілого Муфазалова С.Р., які підтримали апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Матеріали судового провадження містять докази про існування іншого ризику неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, якого необхідно повторно допитати, а в зв`язку з його неявкою розгляд справи відкладається. Вказаний ризик поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишається існувати та вірогідність його настання є досить високою.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи обвинуваченого.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, який не одружений, не має стійких соціальних зв`язків, не судимий, а також, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення судом не встановлений, а тому доводи захисника щодо спростування його наявності є безпідставними.

До того ж наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, оскільки він проживає за однією адресою з батьками-пенсіонерами, які перебувають на його утриманні та за станом здоров`я потребують його допомоги, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо невручення клопотання прокурора, то вони спростовуються поясненнями сторони обвинувачення, відповідно до яких клопотання прокурора надсилалося обвинуваченому поштою та було оголошено і вручено в судовому засідання учасникам судового провадження.

При цьому згідно п.20.5 розділу ХІ Перехідних положень КПК України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

В той же час, кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено таких наслідків пропуску зазначеного строку як не розгляд питання щодо продовження тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Новакова А.І. залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -