Номер провадження: 11-кп/813/948/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 в межах кримінального провадження №0002974 від 23.09.2020 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Фурманівка Бахчисарайського району АР Крим, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.10.2005 Залізничним райсудом м. Сімферополь Ар Крим за ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ст. 69, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 24.04.2007 Бахчисарайським райсудом АР Крим за ч. 2 ст. 289, ст.ст. 69, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 22.10.2009 Залізничним райсудом м. Сімферополь АР Крим за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 28.02.2014 Червоноліманським райсудом Донецької області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 21.04.2017;

- обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання відрахований з 23.09.2020.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення з 23.09.2020 по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 23.09.2020, приблизно о 02:15 год., він, знаходячись біля будинку №8 по вул. Леонтовича в м. Одесі, реалізуючи злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, повторно, підбіг до потерпілого ОСОБА_9 , почав кричати та виривати з лівої руки пакет з продуктами, а для того аби потерпілий не зміг чинити опір та перешкоджати завершенню його наміру, застосував насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у поштовхах та нанесенні ударів у область тулуба.

При цьому ОСОБА_8 вирвав з лівої руки потерпілого пакет з продуктами та мобільний телефон, які впали на землю, після чого заволодів мобільним телефоном марки «ХIАOMI MI A1» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора ПрАТ «Київстар», з абонентським номером « НОМЕР_3 », вартістю 4000 грн.

Заволодівши вказаним мобільним телефоном, Мосорін О.І. місце вчинення кримінального правопорушення залишив, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4 000 гривень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваним вироком з підстав призначення йому надто суворого покарання через неврахування судом того, що він повністю визнає свою вину, добровільно повідомив працівникам поліції про своє місцезнаходження та повернув викрадене майно та просить призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається із журналу судового засідання (а.с. 21-22) та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (а.с. 24), обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого.
При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Що стосується доводів обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Разом із тим, ч.ч. 1 та 2 ст. 50 КК України передбачають, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Санкція ч. 2 ст. 186 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції, зазначив, що приймає до уваги: ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який є громадянином України, із середньою освітою, не одружений, у минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом було віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а до обставин, що обтяжують його покарання рецидив злочинів.
Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого злочину та його наслідки, характеристику особи обвинуваченого, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, яке є мінімальним, передбаченим санкцією даної статті, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Погоджуючись з позицією суду 1-ої інстанції, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 , покарання, апеляційний суд зважає на те, що він притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину та вчинив новий умисний корисливий злочин, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що судом 1-ої інстанції при призначенні покарання не враховано, що обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, а також не врахування обставин провадження та матеріалів, які характеризують особу, оскільки всі дані обставини враховані судом при призначенні покарання, про що докладно зазначено у вироку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та оцінивши обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього, а також характеристику його особи, призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарження в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили , а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4