Провадження № 11-кп/4820/284/21
Справа № 682/3146/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді- доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу обвинуваченого за ч.2 ст.186КК України ОСОБА_7 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2020 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славути Хмельницької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- вироком Славутського міського суду від 02.08.1991 року за ч. 3 ст.140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільненого 17.08.1993 року по ухвалі Ізяславського районного суду від 16.08.1993 року умовно достроково на 1 рік 1 місяць 7 днів;
- вироком Шепетівського районного суду від 27.01.1994 року за ч. 3 ч. 142 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна з приєднанням 1 року за вироком Славутського міського суду від 02.08.1991року. Звільненого 08.11.2002 року по постанові Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.11.2002 року умовно достроково на 11 місяців;
- вироком Славутського міського суду від 26.06.2003 року за ст.185 ч.3, ст. 304 КК України до 5 років позбавлення волі з частковим приєднанням невідбутого покарання за вироком Шепетівського районного суду від 27.01.1994 року. Звільненого 11.12.2006 року по постанові Коростенського районного суду Житомирської області від 04.12.2006 року умовно достроково на 1 рік 1 місяць 13 днів;
- вироком Шепетівського міського суду від 08.10.2007 року за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з приєднанням невідбутой частини покарання за вироком Славутського міського суду від 23.10.2007року. Звільненого 18.02.2009 року по відбуттю покарання;
- вироком Шепетівського міськрайнного суду від 14.09.2009 року за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 129, 386 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільненого 04.03.2016 року по відбуттю покарання;
- вироком Славутського міськрайонного суду від 07.06.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту;
- вироком Славутського міськрайонного суду від 28.12.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України було частково приєднано покарання за вироком Славутського міськрайонного суду від 07.06.2016 року та остаточно визначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільненого 05.04.2019 року по відбуттю покарання;
- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.09.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою, зараховано до строку відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення, з 17.10.2019 року.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.09.2019 року звернуто до самостійного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення експертизи в сумі 628,04 гривень.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
За вироком суду, 29.04.2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи поряд із приміщенням Славутської автобусної станції, що розташована по вул. Площа Шевченка, 13, в м. Славута, помітив на лавці потерпілого ОСОБА_9 та підійшовши до нього, з метою відкритого викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом та особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс один удар долонею руки в обличчя потерпілого ОСОБА_9 , та повторно, відкрито, викрав, вихвативши з рук потерпілого його мобільний телефон марки «Nokia» моделі 301 чорного кольору, вартістю 300 грн., в середині якого знаходилась сім-картка оператора стільникового зв`язку компанії ПрАТ «Київстар» вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 100 грн., мікро флеш картка об`ємом 4 Gb торгівельної марки «Sandisk» вартістю 80 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 505 грн.
Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та справу направити на новий судовий розгляд.

Звертає увагу, що він звертався з клопотанням до місцевого суду про виклик як свідка його швагра ОСОБА_10 , який підтвердив би його непричетність до даного злочину, оскільки, в той день, вони перебували разом з ним.

Крім того, він був після операції, що підтверджується документами з Славутської ЦРЛ, перебував в дорозі, тому фізично не міг скоїти даний злочин.

Заслухавши доповідача, захисника та обинуваченого, на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважає вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не причетний до вказаного злочину, оскільки, в той день, на який посилається суд у вироку, він був разом із своїм шваґром в дорозі, та про те, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження упереджено, не об`єктивно, без з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, не викликавши свідка, який би підтвердив його непричетність до вказаного злочину, і у зв`язку з цим суд незаконно його засудив, є необгрунтованими.
Ці заперечення проти звинувачення детально розглядались судом та спростовані наступними доказами.
За показаннями потерпілого ОСОБА_9 , в судовому засіданні першої інстанції, 29.04.2019 року він перебував поряд із приміщенням Славутської автобусної станції та помітив, як до нього наближались двоє невідомих чоловіків, які попросили закурити. Він дістав мобільний телефон, щоб зателефонувати сестрі, але, в цей час, один із чоловіків вдарив неодноразово його в обличчя, вихватив з рук мобільний телефон, та вони втікли. Він пішов до диспедчерської автостанції та викликав поліцію.
З показань свідка ОСОБА_11 , слідує, що з ОСОБА_7 знайомий давно. У встановлений день та час, він та ОСОБА_7 проходили повз приміщення Славутської автобусної станції, підійшли до невідомого їм чоловіка і ОСОБА_7 попросив у нього закурити. Він відійшов неподалік, і, через деякий час, побачив, як потерпілий дістав мобільний телефон, ОСОБА_7 вихопив його, підбіг до нього і вони пішли в напрямку місцевого ринку.
З перевірених у судовому засіданні показань обвинуваченого ОСОБА_7 слідує, що він вину не визнає. Вказав, що по 28.04.2019 року перебував на лікуванні в травматологічному відділенні Славутської ЦРЛ, а 29.04.2019 року був на автостанції м. Славута, оскільки їхав в м. Житомир та до 15 год. вже був в дорозі і не бачив потерпілого. З ним він не знайомий, тілесних ушкоджень йому не наносив.
Суд обґрунтовано відхилив такі показання обвинуваченого, оскільки вони спростовуються сукупністю зазначених доказів, та не знайдено жодних підтверджень перебування обвинуваченого в іншому місці, тому підстав ставити під сумнів такі докази колегія суддів не вбачає.
На підтвердження встановлених фактичних обставин, які у повному обсязі відтворюють картину подій та викривають обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, суд першої інстанції обґрунтовано посилається на показання потерпілого та свідків.
Крім того, об`єктивно винуватість ОСОБА_7 підтверджується даними рапорту від 29.04.2019 року до чергової частини Славутського ВП з якого слідує, що надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що двоє чоловіків із застосуванням фізичної сили заволоділи належним потерпілому телефоном марки "Нокіа" чорного кольору; даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_9 від 29.04.2019 року щодо заволодіння громадянином на прізвисько « ОСОБА_12 » його мобільним телефоном марки "Нокіа" чорного кольору; даними заяви ОСОБА_7 від 29.04.2019 року про добровільну видачу телефону; даними протоколу огляду і добровільної видачі від 29.04.2019 року; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.05.2019 року; даними висновку експерта від 16.05.2019 року № 12.1-0312:19; даними довідки від 15.10.2019 року про вартість стартового пакету оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар»; даними довідки від 15.10.2019 року про вартість мікро флеш-картки об`ємом 4 Гб марки Сандіск.

Вказані докази, є послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості та достовірності.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в цілому доводи обвинуваченого про те, що він, вказаного злочину не вчиняв, є безпідставні, тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом дослідженні усі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно. Кваліфікація дій обвинуваченого є вірною.

Такі висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а справу необхідно направити на новий розгляд в суд першої інстанції, є помилковими, оскільки згідно з вимогами ст.412 КПК України передбачено перелік обставин, які є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і які дають підстави для скасування судового рішення. В апеляційній скарзі обвинуваченого не зазначено жодної вимоги, яка передбачена ст.412 КПК України, яка б свідчила про істотне порушення судом вимог КПК і була підставою для скасування вироку, тому такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років, призначене у відповідності до положень ст.65 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання, в межах санкції статті, інкримінованого кримінального правопорушення, судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, характер дій обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, дані про його особу, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обставина, що обтяжує покарання -рецидив злочинів, особливу суспільну небезпеку вчиненого злочину.
Зокрема, судом враховано, що він характеризується за місцем проживання негативно, зловживає спиртними напоями, не зарекомендував себе таким, що дотримується правил добросусідства, часто перебуває в місцях позбавлення волі, за місцем останнього відбування покарання його характеристика також є негативною.
Посилання обвинуваченого на те, що він хворів туберкульозом, не є визначальним при призначенні йому покарання.

На підставі ч.4 ст.70 КК України обвинуваченому вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.09.2019 року звернуто до самостійного виконання.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку, у межах апеляційної скарги, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з часу вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3