КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/825/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

03 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового

засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0001427 за апеляційною скаргою зі змінами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року щодо обвинуваченої

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України,з середньою освітою, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 21 серпня 2006 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від покарання з іспитовим строком 3 роки, 10 грудня 2007 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, 12 травня 2008 року вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, 24 жовтня 2011 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, 03 липня 2014 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнена від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», 31 березня 2016 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, 07 серпня 2018 року вироком Апеляційного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинуваченої ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а :
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року ОСОБА_11 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Апеляційного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, 70, 71 КК України, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 вказано рахувати з 13 березня 2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №2046-VІІІ) зараховано в строк покарання ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення з 14 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (згідно вироку Апеляційного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року).
Стягнуто із ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1144 гривні 00 коп. за проведення Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 11-2/1922 від 09 квітня 2019 року.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_11 , незаконно, повторно, придбала та зберігала наркотичний засіб, без мети збуту, при наступних обставинах: так, ОСОБА_11 , діючи умисно, незаконно, в невстановлені час та місці, при невстановлених обставинах, повторно, придбала наркотичний засіб метадон (фенадон), масою 0,720 г., для власного вживання,без мети збуту.
Після чого,незаконно придбаний за невстановлених обставин наркотичний засіб метадон (фенадон), масою 0,720 г, ОСОБА_11 , перебуваючи в ДУ «Київський слідчий ізолятор», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, почала зберігати у правій кишені власної жилетки синього кольору, для власного вживання ,без мети збуту.
12 лютого 2019 року у ДУ «Київський слідчий ізолятор», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, під час огляду особистих речей та особистого обшуку ОСОБА_11 , працівниками ДУ «Київський слідчий ізолятор» виявлено упаковку з-під цигарок,в якій знаходився наркотичний засіб- метадон (фенадон), масою 0,720 г.
В цей же день, 12 лютого 2019 року, в період часу з 17 години 07 хвилин до 17 години 11 хвилин,під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, камера №369,працівниками поліції припинено злочинні дії ОСОБА_11 та вилучено у останньої наркотичний засіб метадон (фенадон), масою 0,720 г., який вона зберігала для власного вживання,без мети збуту.
Метадон згідно Таблиці №1 «Списку №1 Особливо небезпечні наркотичні засоби,обіг яких заборонено»,затверджених постановою кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів,психотропних речовин та прекурсорів»,є наркотичним засобом.
Згідно Таблиці №1 «Невеликих,великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів,що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом МОЗ України №188 від 01 серпня 2000 року, маса метадону у розмірі 0,720 г,перевищує невеликі розміри вказаного наркотичного засобу.
Таким чином, ОСОБА_11 вчинила незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу, повторно, без мети збуту, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2019 стосовно ОСОБА_11 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити покарання за ч.2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати частково невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 року та остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді 6 років позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження. ОСОБА_11 , будучи засудженою за вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 року до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, через півроку вчинила інший злочин, яким вона засуджена даним вироком суду, тобто фактично не відбувши покарання за попереднім вироком, а відтак, на переконання апелянта, за вказаних обставин Шевченківський районний суд м. Києва зобов`язаний був застосувати до обвинуваченої положення ч. 1 ст. 71 КК України, а не ч. 4 ст. 70 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни або скасування вироку місцевого суду.
Прокурор вказує на те, що відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення кримінального покарання» при застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком, а тому, зважаючи на викладене, остаточне покарання ОСОБА_11 за сукупністю вироків повинно складати не менше невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 року (а саме 5 років 6 місяців позбавлення волі) і більшим за призначене покарання за новий злочин, проте тим, суд першої інстанції наведених правових вимог не дотримався, не застосував ст. 71 КК України, яка підлягала застосуванню, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив явно м`яке покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що, вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 13.11.2019 стосовно ОСОБА_11 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

До початку апеляційного розгляду відповідно до вимог ч. 3 ст. 403 КПК України, прокурором подано зміни до апеляційної скарги, в яких не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності винуватості ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2019 стосовно ОСОБА_11 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, визнати ОСОБА_11 винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ч. ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком від 07.08.2018, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №2046- VIII) зарахувати ОСОБА_11 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.06.2016 по 07.06.2018 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, в іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 раніше судима вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2016 за ч. 2 ст. 309 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 309 КК України в редакції Закону України №2617-8 від 22.11.2018, кримінальна відповідальність за даною статтею настає за умови незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

Прокурор акцентує увагу суду на те, що, оскільки ОСОБА_11 за попередній вироком засуджена 31.03.2016 року, а новий злочин, згідно оскаржуваного вироку, вона скоїла 12.02.2019 року, тому вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 13.11.2019 стосовно ОСОБА_11 необхідно змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_11 та перекваліфікувати її дії за ч. 1 ст. 309 КК України, адже, відсутня кваліфікуюча ознака "вчинення протягом року після засудження за цією статтею".

Крім цього, апелянт зазначає, що за результатами розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №2046- VIII) з ОСОБА_11 Зимі Т.К. в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, однак, у порушення даного Закону не враховано строк з 20 червня 2017 року по 7 серпня 2018 року (дата вироку Апеляційного суду м. Києва), який, на думку прокурора, також треба рахувати як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу зі змінами частково, просив вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України, призначити їй покарання за вказаним злочином у виді 3 років обмеження волі, та остаточне покарання визначити на підставі вимог ст. 71 КК України, як про це просив прокурор у основній апеляційній скарзі, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні з 14 вересня 2016 року по 07 серпня 2018 року (дата вироку Апеляційного суду м. Києва) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; пояснення обвинуваченої, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині перекваліфікації її дій на ч. 1 ст. 309 КК України та пом`якшення покарання, а в решті вимог апеляційної скарги просила не позбавляти її волі; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватос ОСОБА_11 Зима Т.К. у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наявними в ньому доказами в їх сукупності, перевіреними судом, за згодою учасників судового розгляду, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Що стосується доводів зміненої апеляційної скарги прокурора про необхідність перекваліфікації дій обви ОСОБА_11 Зима Т.К. з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України, то вони є достатньо обґрунтованими, законними і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що з огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, станом на день постановлення вироку суду, суд першої інстанції кваліфікував д ОСОБА_11 Зима Т.К. за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу, повторно, без мети збуту.
Разом з тим, Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набув чинності 01 липня 2020 року, змінено диспозицію частини 2 статті 309 КК України.
Наразі ч. 2 ст. 309 КК України в редакції Закону України №2617-VIII встановлює кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Тому, виходячи з положень ст. 5 КК України, оскільки зміст нової кваліфікуючої ознаки "дії, вчинення протягом року після засудження за ст. 309 КК України" вужче поняття "повторність" (обмежена можливість правозастосування річним терміном з моменту засудження особи і тільки за однорідний злочин), відтак Законом № 2617-VIII поліпшується становище обвинувачених, а тому він має зворотню дію на всі випадки засудження за ч. 2 ст. 309 КК України за кваліфікуючою ознакою " повторність".
Як вбачається із матеріалів провадження, вироком Голосіївського ОСОБА_11 о суду м. Києва від 31.03.2016 Зиму Т.К. засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, а новий злочин, згідно оскаржуваного вироку вона скоїла 12.02.2019 року.

Таким чином, з урахуванням Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, та даних про особ ОСОБА_11 ачену, зокрема, відсутності у Зими Т.К. протягом року судимостей за ст. 309 КК України та інших обтяжуючих обставин кваліфікованого складу кримінального правопорушення, підстави для кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 309 КК України на час апеляційного розгляду відсутні, а тому ко ОСОБА_11 дів доходить висновку, що дії Зими Т.К. необхідно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України в редакції Закону України від 22 листопада 2018 р., як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Зважаючи на зменшення обсягу обвинувачення та застосування більш м`якого закону внаслідок зміни кваліфікації вчиненого злочину, є підстави для пом`якшення призначеного Зимі Т.К. покарання.

Призначаючи Зимі Т.К. покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого нею к ОСОБА_11 ого правопорушення, ставлення Зими Т.К. до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини та щиросердному розкаянні, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, також враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжуються покарання.

З урахуванням вищевикладеного, конкретних обставин скоєння злочину, особи обвинуваченої, колегія суддів вважає ОСОБА_11 хідне призначити обвинуваченій Зимі Т.К. покарання в межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (у редакції Закону України №2617-8 від 22.11.2018), у виді обмеження волі на строк 3 роки, як і просить прокурор в апеляційній скарзі.

Що стосується призначен ОСОБА_11 чного покарання обвинуваченій Зимі Т.К., то колегія суддів, погоджуючись з доводами прокурора, викладеними у основній апеляційній скарзі, вказує, що суд першої інстанції в цій частині неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Так, з матеріалів кр ОСОБА_11 го провадження вбачається, що Зима Т.К., будучи засудженою за вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 року до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, через півроку, тобто, фактично не відбувши покарання за вказаним вироком суду, а саме, 12 лютого 2019 року вчинила нове кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена оскаржуваним вироком. За вказаних обставин, Шевченківський районний суд м. Києва зобов`язаний був застосувати до обвинуваченої при призначенні остаточного покарання положення ч. 1 ст. 71 КК України, а не ч. 4 ст. 70 КК України, чим допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Відтак, рішення суду ОСОБА_11 начення остаточного покарання Зимі Т.К. на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, слід виключити з вироку суду.

Разом з тим, вирішуючи питання ОСОБА_11 значення остаточного покарання Зимі Т.К. на підставі вимог ч. 1 ст. 71 КК України колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Проте, як встановлено під час апеляційного розгляду, і це підтве ОСОБА_11 копією довідки про зві ОСОБА_11 ими Т.К., 01 квітня 2020 року Зима Т.К. звільнена з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 року.

Відтак, станом на момент прийняття апел ОСОБА_11 удом рішення в даній справі, у Зими Т.К. покарання за попереднім виром суду відбуте повністю, а тому, підстав для застосування ст. 71 КК України на даний час колегія судів не вбачає.

Більш того, Зимою Т.К. відбуте покарання не лише за вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 року, але й за оскаржуваним вироком суду також, адже, зі змісту вироку вбачається, що строк ОСОБА_11 ння покарання за даним вироком Зимі Т.К. відраховано з 13 березня 2017 року, і в цій частині правильність вироку ніким з учасників кримінального провадження не оскаржувався.

Відтак, враховуючи дату початку строку відбування покарання ОСОБА_11 зня 2017 р. та дату звільнення Зими Т.К. з місць позбавлення волі - 01.04.2020 р. (3 роки 19 днів позбавлення волі), крім того, враховуючи факт зарахування строку попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 14.09.2016 р. по 20 червня 2017 р. (згідно оскаржуваного вироку), який обраховано з розрахунку один день попереднього у ОСОБА_11 за два дні позбавлення волі, Зима Т.К., повністю відбула покарання за оскаржуваним вироком, а тому вважається такою, що відбула покарання за даним вироком суду.

В зв`язку з наведеним, та з врахуванням Постанови Верховного суду від 04 лютого 2020 р. (провадження № 51-8852км18), якою до строку покарання Зимі Т.К. було зараховано строк попереднього ув`язнення в період з 21.06.2017 року по 07.08.2018 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної ска ОСОБА_11 рора про повторне зарахування Зимі Т.К. у строк відбування покарання зазначеного строку попереднього ув`язнення.

А відтак, апеляційна скарга зі ОСОБА_10 пника прокурора м. Києва Репецького С.В підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу зі ОСОБА_10 ника прокурора м. Києва Репецького С.В. задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. ОСОБА_11 ід 13 листопада 2019 року щодо Зими Т.К. за ч. 2 ст. 309 КК України змінити.

Перекваліфікувати дії Зими Т.К. з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України (у редакції Закону України №2617- VIII від 22.11.2018) та визначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 3 років обмеження волі.
Виключити з вироку суду рішенн ОСОБА_11 значення остаточного покарання Зимі Т.К. на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Вважати Зиму Т.К. засудженою за ч. 1 ст. 309 КК Україн до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вважати Зиму Тамару Костянтинівну такою, що відбула покарання за даним вироком суду.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_3 Л.І ОСОБА_4 ва М.А. Кияшко О.А.