Справа № 489/487/18
кримінальне провадження
№1-кп/489/94/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, без освіти, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє:

-вироком Миколаївського апеляційного суду від 28.11.2019 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України до 6 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

встановив:
22.04.2017 близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_5 , знаходячись біля супермаркету «Велмарт», який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 1/1, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи за раніше розробленому плану, за попередньою змовою з невстановленою особою (матеріали відного якого виділені у кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000419 від 30.01.2018), підійшли до раніше незнайомого їм ОСОБА_9 та повідомили йому неправдиві відомості щодо продажу мобільного телефону «iPhone 6», заздалегідь знаючи, що даний факт не відповідає дійсності. ОСОБА_9 погодився придбати мобільний телефон та передав ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 200 доларів США, що в еквіваленті становить 5351,34 грн. та 400,00 грн.
Заволодівши грошовими коштами потерпілого шляхом обману, ОСОБА_5 запропоновував йому залишитися на місці та почекати його разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою. Через деякий час, невстановлена особа, діючи за заздалегідь розбробленого плану, запропонувала ОСОБА_9 піти за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , та взяти мобільний телефон. Коли потерпілий разом з невстановленою особою підійшов до будинку за вказаною адресою, невстановлена особа запропонувала йому почекати біля будинку та зникла з місця пригоди.

Суд визнає ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Обвинувачений свою вину не визнав та показав, що потерпілого не бачив та грошові кошти у нього не брав.
Вина обвинуваченого в інкримінованому діянні підтверджується наступними дослідженими судом доказами.
Показами потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що навесні 2017-2018 року, точно не пам`ятає, ходив по ринку та шукав де придбати мобільний телефон. Біля ринку до нього підійшли два чоловіка, один з яких обвинувачений та сказали, що можуть продати телефон «iPhone» і спитали в нього на яку суму він розраховує. Відповівши їм суму грошових коштів, а саме 200,00 доларів США та 400,00 грн., останні повідомили його, що зможуть продати йому телефон. Після чого він віддав їм грошові кошти та вони разом пішли до будинку по АДРЕСА_1 . Підійшовши до будинку, обвинувачений попросив його почекати разом з іншим чоловіком, який був з обвинуваченим та зайшов в під`їзд будинку. Обвинувачений не повертався достатньо тривалий час, після чого інший чоловік сказав, що піде його шукати та зайшов у той же під`їзд. Приблизно через 20 хвилин ніхто до нього не повернувся і він скориставшись тим, що з під`їзду вийшла людина, зайшов до нього, де побачив, що вказаний під`їзд має інший вихід з будинку. У відділенні поліції був декілька разів, а саме під час впізнання за фотознімками, а також допиту.
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.04.2017, згідно якого ОСОБА_9 повідомив, що 22.04.2017 близько 11 год. 00 хв., невстановлена особа, знаходячись на ринку «Колос» по пр. Миру, 2 в м. Миколаєві, шляхом обману, під приводом продажу мобільного телефону, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 5730,00 грн.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2017, згідно якого ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_5 як особу, якій 22.04.2017 він передав грошові кошти за мобільний телефон, після чого чоловік зайшов до будинку, звідки не повернувся.
Довідкою Національного Банку України від 30.01.2018, згідно якої станом на 22.04.2017 курс долару США до гривні становив 2675,67 грн. за 100 доларів США.
Аналізуючи досліджені докази, суд вважає вину ОСОБА_5 доведеною поза розумним сумнівом в обсязі встановленому вище.
До показів обвинуваченого ОСОБА_5 про непричетність до вчинення злочину суд ставиться критично та розцінює їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки його покази повністю спростовуються показами перш за все потерпілого, який досить детально описав обставини вчинення кримінального правопорушення, при цьому сам потерпілий вказує, що обвинуваченого бачив тривалий час, оскільки спілкувався з ним.
Покази потерпілого є узгодженими з дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, при цьому жодних підстав обмовляти обвинуваченого потерпілим судом не виявлено. Крім того останній був попереджений про відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та надавав свої покази під присягою.
Щодо доводів сторони захисту про обов`язкову участь захисника під час досудового розслідування, оскільки обвинувачений не володіє письмовою мовою, якою ведеться кримінальне провадження, слід зазначити наступне.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК України, обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні, щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.
Обвинуваченим в ході підготовчого судового засідання було заявлено, що він не вміє читати та писати, внаслідок чого прокурором було заявлено клопотання про призначення захисника. Судом винесено ухвалу від 27.04.2018 про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 захисника з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Миколаївській області. В подальшому обвинувачений відмовився від призначеного захисника, оскільки уклав договір з іншим захисником.
При цьому, обвинуваченим під час судового розгляду, внаслідок відсутності володіння письмовою мовою, не заявлялись клопотання про призначення перекладача у кримінальному провадженні для перекладу на ту мову, якою він володіє.
У ч. 1 ст. 68 КПК України зазначено, що в разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача). Водночас у цьому Кодексі не регламентовано самого порядку залучення перекладача, зокрема не встановлено й безумовного обов`язку слідчого судді, суду, прокурора, слідчого самостійно (за відсутності відповідного клопотання з боку учасника провадження) залучати перекладача.
Відповідно ж до ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.
Суд вважає, що питання про дотримання вимог ст. 29 КПК України щодо залучення перекладача слід вирішувати в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, зокрема, відповідно до копії паспорта громадянина України та матеріалів кримінального провадження обвинувачений є громадянином України, з народження проживає на території України. В ході судового розгляду встановлено, що він розуміє українську мову, надавав зрозумілі відповіді на поставлені йому українською мовою питання.
Враховуючи те, що особа не вказувала про необхідність залучення перекладача у вказаному кримінальному провадженні в ході досудового розслідування, у слідчого не було об`єктивних підстав для залучення перекладача за власною ініціативою.
Внаслідок вказаного не було підстав і для обов`язкового залучення захисника відповідно до ст. 52 КПК України під час досудового розслідування.
Водночас щодо обвинуваченого у слідчого могли виникнути хіба що сумніви в достатності володіння ним українською мовою, в т.ч. письмової мови, що не є підставою для забезпечення обов`язкової участі захисника. У цьому випадку визначальним є те, що слідчий пересвідчився в тому, що підозрюваний розумів наявність у нього права на кваліфіковану правову допомогу з боку захисника та можливості його реалізації за рахунок держави.
Посилання обвинуваченого на те, що він не ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, спростовується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, переліком матеріалів кримінального провадження № 0002038, до яких в порядку ст. 290 КПК України наданий доступ обвинуваченому, повідомлення про здійснення відкриття та надання доступу до матеріалів кримінального провадження, які підписані ОСОБА_5 без зауважень.
З тих самих обставин, а також з урахуванням відомостей в реєстрі матеріалів досудового розслідування про відкриття матеріалів кримінального провадження, повідомлення про завершення досудового розслідування, суд не бере до уваги посилання захисту про те, що матеріали досудового розслідування належним чином не відкривалися.
Доводи обвинуваченого про те, що у вказаних документах він підпис не ставив, суд оцінює критично, оскільки вказане не підтверджується жодним доказом, в т.ч. які сторони були в праві подавати на підтвердження своїх доводів.
Щодо доводів сторони захисту про відсутність потерпілого в Інгульському ВП ГУНП в Миколаївській області під час проведення процесуальних дій, слід зазначити, що відсутність останнього в журналі обліку не є обґрунтованою підставою для визнання досліджених доказів недопустимими. Крім того потерпілим в судовому засіданні було надано покази щодо проведення з ним відповідних процесуальних дій.
При призначенні покарання, суд враховує, що обвинуваченим ОСОБА_5 вчинено нетяжкий злочин, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, без освіти, не працює, одружений, зі слів має на утриманні малолітню дитину, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на обліку в Миколаївському обласному наркологічяному диспансері з діагнозом: «Синдром залежності від опіатів. Зловживання каннабіноїдами, алкоголем», характеризується посередньо, а також відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
З урахуванням викладеного та з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і запобігання вчиненню ним нових злочинів, суд вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Миколаївського апеляційного суду від 28.11.2019, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 6 (шести) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838?VIII), зарахувати в строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 04.03.2020 по 21.07.2021, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 за вироком Миколаївського апеляційного суду від 28.11.2019, у період з 06.12.2016 по 10.01.2017, та з 09.01.2018 по 28.11.2019 у строк відбування призначеного покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку з повним відбуттям строку покарання, ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду негайно після проголошення вироку.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов в кримінальному проваджені не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1