Справа № 297/365/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2021 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , законного представника потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 03.02.2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олешник, Виноградівського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України; із середньо-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, судимого 29.01.2021 року Берегівським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого з іспитовим строком на два роки з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України,

заст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї неповнолітньої доньки, що призвело до психологічних страждань останньої, а саме ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодноразово не маючи підґрунтя вчиняв по відношенню до останньої дії виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні. Тим самим викликав у неї побоювання за свою безпеку та життя, спричинив емоційну невпевненість, не здатність захистити себе та завдав шкоду її психологічному здоров`ю, що виразилось у формі пониження самооцінки, втрати позитивних емоцій.

01 грудня 2020 року близько 02:00 години, 03 грудня 2020 року о 21:55 годині, 02 лютого 2021 року близько 09:00 години ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходячись за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , а саме: словесно ображав нецензурними висловлюваннями, погрожував фізичною розправою, принижував людську честь та гідність, чим спричинив неповнолітній потерпілій ОСОБА_4 психологічні страждання.

Таким чином, у період часу з 01.12.2020 року по 02.02.2021 року ОСОБА_6 , будучи неодноразово, а саме 14.12.2020 року та 19.01.2021 року притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства стосовно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , діючи умисно протягом тривалого часу систематично вчиняв домашнє насильство щодо останньої, яке виразилося у психологічному насильстві, чим завдав неповнолітній потерпілій ОСОБА_4 систематичні психологічні страждання, завдаючи шкоди її психічному здоров`ю, що призвело до емоційної залежності ОСОБА_4 , погіршенні якості її життя та періодично виникаючих емоційних переживань негативного спектру: тривоги, страху, приниження та сорому.

На думку суду, обвинуваченого ОСОБА_6 слід визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину визнав та показав, що вчиняє сварки із неповнолітніми дітьми, оскільки останні не повертаються вчасно додому та невідомо де гуляють. Під час вказаних сварок, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння він кричав на своїх дітей, однак не погрожував їм фізичною розправою.

Допитана, в присутності законного представника ОСОБА_5 в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_4 показала, що її батько систематично вчиняє сварки з ними та з мамою, вживає алкогольні напої, під час вказаних сварок б`є маму, а вона захищає її, в результаті чого їй теж дістається. Також, неповнолітня потерпіла зазначила, що про їх сімейні відносини, а саме сварки, знають майже всі мешканці їхнього села і неодноразово викликались працівники поліції та складали протоколи.

Відповідно до ст. 349 КПК України, у судовому засіданні за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що представник неповнолітньої потерпілої, обвинувачений та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого, неповнолітньої потерпілої та дослідженням обставин, які характеризують обвинуваченого.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлені.
Як особа ОСОБА_6 по місцю проживання характеризується негативно (а.с. 43), за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України слід визнати вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, «високий» рівень ризику вчинення повторного правопорушення та «високий» рівень ризику небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб (а.с. 30-33).
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, врахувавши особу винного, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обставини, що обвинувачений, офіційно не працевлаштований, що свідчить про його небажання приносити користь суспільству, був засуджений за вчинення кримінального правопорушення пов`язаного із обігом наркотиків (а.с. 44), вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, а самепісля постановлення вироку від 29.01.2021 року Берегівським районним судом Закарпатської області, яке не відбув, яке по степені тяжкості є нетяжким злочином, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ст. 126-1 КК України у вигляді громадських робіт та за правилами ст. 71 КК України, а саме повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2021року (а.с. 44) до призначеного за цим вироком покарання.
Пунктом 10 Постанови ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ № 7 від 24.10.2003 року встановлено наступне: зі змісту частини 3 статті 78 КК України у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, призначене покарання у вигляді громадських робіт за даним вироком слід перевести в обмеження волі як більш суворий вид покарання.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у вигляді 160 (ста шістдесяти) годин громадських робіт.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України 160 годин громадських робіт перевести в 20 днів обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_6 повністю приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2021 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки 20 днів.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його оголошення через Берегівський районний суд Закарпатської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1