ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/508/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/406/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 січня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 січня 2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Богодухів, Харківської області, українець, громадянин України, із базовою середньою освітою, не одружений, працюючий ТОВ МК «М`ясний», експедитором, на підставі ст.89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України з призначенням покарання у виді 12 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання за цим вироком, строк його попереднього ув`язнення, з часу його затримання 03.03.2018р. до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків завданих злочином та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальних збитків 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 03 березня 2018 року, близько 10 год., перебуваючи в кухонному приміщенні будинку домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_12 , яка розпочалась на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_12 один удар правою рукою зігнутою в кулак, в область обличчя ОСОБА_12 , від чого останній впав обличчям на підлогу. Після цього ОСОБА_7 лівою рукою підняв з підлоги ОСОБА_12 та утримуючи його за верхній одяг лівою рукою, наніс ще 5-6 ударів правою рукою зігнутою в кулак в область обличчя останнього, від чого ОСОБА_12 впав на підлогу.
Після цього ОСОБА_7 взяв ОСОБА_12 за ноги і перетягнув останнього до приміщення коридору при вході у будинок, де наніс ще 2-3 удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_12 коли останній перебував у лежачому положенні. Потім ОСОБА_7 зв`язав руки та ноги ОСОБА_12 електричним дротом та шнурком.
У подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, перетягнув ОСОБА_12 за ноги до сараю-дровника, розташованого на подвір`ї вказаного домоволодіння, де поклав зв`язаного ОСОБА_12 обличчям на підлогу, та взявши металеву сокиру, як знаходилась біля приміщення вищевказаного сараю, умисно наніс останньому два удари вказаною сокирою в область потилиці, тобто життєво важливий орган, чим спричинив ОСОБА_12 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 22-БГт/18 від 16.04.2018р., тілесне ушкодження у вигляді: відкритого перелому шийного відділу хребта між основою черепа і 1 шийним хребцем, з частковим розривом зв`язок і крововиливом в їх товщу з крововиливами та розчавленням м`яких тканин, зіяючої рани в потилично-шийній області, яке по ступеню тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою загрози для життя, від якого 03 березня 2018 року, о 22-36 год. ОСОБА_12 помер у кареті швидкої медичної допомоги поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 .

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_10 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подали на нього апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 січня 2019 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що він визнав всі обставини інкримінованого йому злочину лише з тих підстав, що прокурор та суддя пообіцяли йому призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі. Крім того посилається, що не мав умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_12 , факту нанесення удару по обличчю потерпілого він не заперечує, оскільки ОСОБА_12 був в стані алкогольного сп`яніння та ображав його цивільну дружину, а він за неї вступився, від нанесеного удару ОСОБА_12 впав на підлогу та він його відтягнув до сараю щоб той протверезів.

Зазначає, що маючи намір замкнути ОСОБА_12 в сараї він вийшов до сусіднього сараю та коли повернувся ОСОБА_12 накинувся на нього та він захищаючись схопив сокиру, відмахнувся від ОСОБА_12 , та наніс йому удар від якого ОСОБА_13 впав на підлогу, але перебував при тямі.

Вказує, що після того як запер потерпілого відлучався з дому по справах, а коли повернувся додому то викликав швидку для надання ОСОБА_12 першої медичної допомоги. Вказує, що умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 він не мав, останній помер при наданні йому медичної допомоги, вважає правильно кваліфікувати його дії за ч.2 ст. 121 КК України.

Потерпіла ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 січня 2019 року скасувати. Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України покарання у виді 15 років позбавлення волі. Заявлений нею цивільний позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_7 на її користь 15 000 матеріальної шкоди та 200 000 моральної.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив її цивільний позов в повному обсязі та призначив занадто м`яке покарання оскільки воно не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості скоєного злочину. Крім того вказує, що районний суд при призначенні покарання врахував, як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття ОСОБА_7 , але в даному випадку вказане є помилковим висновком, оскільки обвинувачений в судовому засіданні заявив, що йому нічого сказати та навіть на вибачився перед нею, як матір`ю.

Вважає призначене покарання занадто м`яким, оскільки ОСОБА_7 скоїв особливо тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 21.01.2019 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що оцінюючи дії обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції призначив необґрунтовано м`яке покарання та недостатньо врахував той факт, що обвинувачений хоч і визнав свою у вчиненні інкримінованого йому злочину, проте фактично не розкаявся у скоєному, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, але є таким, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів. Заіц вчинив злочин, який за ступенем тяжкості відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Удари сокирою від яких в подальшому настала смерть потерпілого ОСОБА_12 спричинив тоді, коли останній перебував в безпорадному стані (зв`язаний), та не міг захищатись або чинити опір. Крім того, ОСОБА_7 , згідно висновку судово - психіатричної експертизи №253 від 19.03.2018 страждає на психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та його наслідків, вважає, що суд необґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді 12 років позбавлення волі, що стало причиною призначення м`якого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити; представника потерпілої, адвоката ОСОБА_9 , який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, та підтримав апеляційну скаргу потерпілої в повному обсязі, не заперечував проти апеляційної скарги прокурора щодо збільшення строку покарання; думку прокурора, яка підтримала апеляційні скарги сторони обвинувачення та потерпілої; перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілої задовольнити частково, виходячи з наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення ним злочину згідно пред`явленого обвинувачення, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що він визнав всі обставини інкримінованого йому злочину лише з ти х підстав, що прокурор та суддя пообіцяли йому призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі, та неправильна кваліфікація його дій мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту.
Такі твердження апелянта не можно брати до уваги, оскільки вони повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом надано їм обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Розглядаючи апеляційні доводи обвинуваченого щодо нанесення їм тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 сокирою в зв`язку з тим, що ОСОБА_12 накинувся на нього та він захищаючись схопив сокиру, відмахнувся від ОСОБА_12 , та наніс йому удар, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначене спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Ввідповідно до судово-криміналістичної експертизи №17-101/ЗЭ №22БГт/18 в момент заподіяння ОСОБА_12 відкритого перелому шийного відділу хребта між основою черепа і шийним хребцем, з частковим розривом зв`язок: крововиливом в їх товщу з крововиливами та розчавленням м`яких тканин, зіяючої рани в потилично-шийній області він найвірогідніше знаходився в зігнутому, або напівзігнутому положенні, але не можна виключити, що він міг знаходитись і в положенні лежачи. Нападник в момент заподіяння тілесного ушкодження найвірогідніше знаходився зверху та з правого боку по відношенню до потерпілого, але не можна виключати, що він міг знаходитись і з лівого боку. Напрямок ранового каналу ззаду вперед та зверху вниз.
Крім того після спричинення ушкоджень ОСОБА_12 він міг знаходитись у свідомості, але не міг вчиняти будь які активні дії, які потребували фізичних зусиль.
При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 були виявлені сліди від здавлення полосовидної форми в області обох зап`ясть та нижніх третин гомілок, які утворились від дії тупих твердих предметів продовгуватої форми, такими предметами могли бути, як електричний дріт так і тканинний шнурок, які були надані на дослідження.
При судово-медичній експертизі крові трупа ОСОБА_12 виявлено етиловий спирт в кількості-2,77%, що згідно з офіційних таблиць відповідає сильному алкогольному сп`янінню.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №63Бг/18 від 16.04.2018р., механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , на який вказав підозрюваний ОСОБА_7 , під час проведення з ним слідчого експерименту 05.03.2018р. відповідає судово-медичним даним по механізму виникнення ушкоджень у ОСОБА_12 , а саме: синець в лівій лобно-тім`яній області, садно в скроневій області, забійна рана в лівій виличній області, два садна в лобовій області, садна на шиї, багатоуламковий перелом кісток носа, вищевказані ушкодження утворились від неодноразової ударної та ударно-ковзаючої дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючої поверхнею, індивідуальні особливості яких не знайшли свого відображення в характері ушкоджень, але такими предметами могли бути і кулаки рук людини, на що і вказував ОСОБА_7 .
Механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , на який вказав підозрюваний ОСОБА_7 , під час проведення з ним слідчого експерименту 05.03.2018р. частково відповідає судово-медичним даним по механізму виникнення ушкоджень у ОСОБА_12 , а саме: відкритий перелом шийного відділу хребта між основою черепа і 1 шийним хребцем, з частковим розривом зв`язок і крововиливу в їх товщу з крововиливами та розчавленням м`яких тканин, зіяючої рани в потилично - шийній області, вищевказане ушкодження виникло в результаті двократної дії гострого знаряддя, яке володіє рублячими властивостями, згідно даним судово-криміналістичної експертизи №17-99/3.Є. №22-БГт/18 встановлено, що в області рани, по краях, стінках і в глибині її сторонніх включень (часток металу, скла, деревини, ґрунту і т.д.) не виявлено, таким чином можна вважати, що було два травматичних впливи без предметів, які могли перешкоджати вільному доступу до вищевказаної локалізації гострого знаряддя, яке володіє рублячими властивостями, яким могла бути і сокира, про що і вказував ОСОБА_7 .
Мається причино-наслідковий зв`язок між діями, на які вказував підозрюваний ОСОБА_7 , під час проведення з ним слідчого експерименту та тілесними ушкодженнями у потерпілого ОСОБА_12 , які були вказані у висновку судово-медичної експертизи №22-Бгт/18.
Також відповідно до протоколу слідчого експерименту проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та фототаблиці до нього вбачається, що обвинувачений вказав на положення тіла потерпілого ОСОБА_12 , а саме лежачи обличчям донизу та спосіб нанесення йому удару сокирою в відділ шийних хребців (Т.1 а.с.240-254).
Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_14 , на час виникнення конфлікту між ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , останній був п`яний, сидів і засипав, а Заіц випив лише 2-3 стопки горілки, наніс ОСОБА_12 декілька ударів в голову від яких потерпілий упав , після чого ОСОБА_7 витягнув ОСОБА_12 за ногу з будинку.
Окрім цього в крові потерпілого ОСОБА_12 виявлено етиловий спирт в кількості-2,77%, тобто потерпілий знаходився в такому стані алкогольного сп`яніння при якому чинити опір, або скоїти напад на обвинуваченого з метою нанесення тілесних ушкоджень та ще будучи зв`язаним , на думку колегії суддів маловірогідно .
Зазначені вище докази, які були вивчені судом першої інстанції та проаналізовані у вироку, повністю спростовують апеляційні доводи обвинуваченого щодо причин , механізму кількості спричинених ним ушкоджень потерпілому. Так з приведених доказів видно , що ударів в шию було не менше двох і потерпілий знаходився у зігнутому положенні або лежав обличчям донизу, а обвинувачений зазначив у скарзі , що один раз «відмахнувся» сокирою ; потерпілий на обвинуваченого не нападав , обвинувачений бив потерпілого в домі та таскав його за ногу ; яким чином потерпілий , який був в стані сильного сп`яніння та зв`язаний обвинуваченим напав на ОСОБА_7 , останній пояснити не зміг.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 02 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
У контексті наведеного, умисне нанесення обвинуваченим двох ударів сокирою по життєво важливому органу, голові потерпілого, свідчить про умисел ОСОБА_7 на позбавлення особи життя - з огляду на знаряддя злочину , характер, механізм , локалізацію ушкодження та поведінку обвинуваченого після вчинення злочину.

Щодо апеляційних доводів прокурора та потерпілої про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який: із базовою середньою освітою; не одружений, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; офіційно працевлаштований у ТОВ «МК М`ясний» експедитором; раніше в силу ст.89 КК України не судимий; має місце реєстрації та постійно мешкає в Харківський області; за місцем мешкання характеризується позитивно; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; перебуває на консультативному обліку у лікаря психіатра; згідно висновку судово психіатричної експертизи №253 від 19.03.2018р., ОСОБА_7 на теперішній час страждає на психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у період часу, якому відповідає правопорушення, перебував у стані, вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; згідно висновку наркологічної експертизи від 04.03.2018р., ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано наявність обставини, що пом`якшують покарання, у виді щирого каяття, а також обставини, що обтяжують покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому, що об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення.

З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Окрім цього колегія суддів погоджується з апеляційними доводами потерпілої щодо збільшення суми моральної шкоди, але вважає, що суму матеріальної шкоди необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_10 08.05.2018 року подано позовну заяву разом з копією товарного чека № 11 від 05.05.2018 року на суму 4000 грн, будь-яких інших доказів щодо наявності витрат потерпілої ні під час судового розгляду в суді першої інстанції ні апеляційної інстанції надано не було.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволені вимог потерпілої щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15000 грн.

Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України встановлено - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції правильно визнано обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що є підставою для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_10 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_10 зазнала значних моральних страждань, оскільки жорстоко вбитий ОСОБА_12 був її сином. Її втрата є непоправимою і відповідно негативні наслідки в результаті втрати рідної людини є великими.

Суд першої інстанції частково задовольнив пред`явлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами потерпілої ОСОБА_10 та вважає за необхідне, в порядку п.3 ч.1 ст.408 КПК України, змінити оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої, шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 змінити.
Збільшити суму відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 200 000 (двісті тисяч) грн у відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді