КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3848/2021 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , з доповненнями до апеляційної скарги прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеса, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням,прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, також прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , подано доповнення до апеляційної скарги. В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї, апелянти просять скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.
В доповненнях до апеляційної скарги прокурор ОСОБА_7 , зазначає, що висновок суду щодо необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_8 , підозри є необґрунтованим оскільки наявність підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Крім цього, згідно з п. 1.3 статуту ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ-НЦНС», затвердженого виконувачем обов`язків президента Української академії агарних наук ОСОБА_13 27.04.2007 (далі - статут), підприємство підпорядковується Українській академії агарних наук як органу управління державним майном, закріпленим за господарством.
Відповідно до п. 2.1 статуту господарство створене з метою організаційно-господарського забезпечення науково-дослідним установам Національної академії наук України умов для проведення досліджень.
У п. 2.2 статуту визначено, що господарство є державним
сільськогосподарським статутним суб`єктом підприємницької діяльності, що здійснює дослідну, господарську і комерційну діяльність з метою досягнення позитивних економічних результатів та одержання прибутку.
Згідно з п. 2.3 статутуосновним напрямом діяльності господарства єактивне сприяння науковій установі, якій воно підпорядковане, а також
іншим науковим установам у роботі з проведення наукових дослідів,
виробничої перевірки і впровадження науково-технічних розробок (п. 2.3.1), сприяння на взаємовигідній основі науковим установам у їхній діяльності з поширення серед державних підприємств та організацій, а також інших господарюючих суб`єктів досягнень науки, техніки і передового досвіду виробництва.
У п. 3.3 статуту визначено, що господарство здійснює свою діяльність на основі і відповідно до чинного законодавства України, зокрема згідно із Законами України «Про наукову та науково-технічну діяльність», «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих наук України та статусу їх майнового комплексу», Цивільним та Господарським кодексами України, статутом Академії та постановами, наказами і розпорядженнями, статутом наукової установи, якій воно підпорядковане та цим статутом.
Відповідно до п. 3.7 статуту господарство є експериментально-
виробничою базою для проведення наукових досліджень, випробувань і
доопрацювання наукових розробок, пропаганди досягнень науки і техніки
та впровадження їх у виробництво. Крім того, господарство забезпечує
сільськогосподарське виробництво елітним та репродукційним насінням,
садивним матеріалом, племінною продукцією.
У п. 5.2.1 статуту визначено, що господарство забезпечує установі, якій підпорядковане, організаційно-господарські умови своєчасного і високоякісного проведення наукових досліджень, випробування і доопрацювання наукових розробок, пропаганди, досягнень науки і техніки та впровадження їх у виробництво.
Таким чином, ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ - НЦНС» входить до складу Національної академії аграрних наук України, створене з метою
організаційно-господарського забезпечення науково-дослідним установам
Національної академії аграрних наук України умов для проведення досліджень.
Також прокурор зазначає, що необґрунтованим є і висновок суду про те, що землі, які перебували в користуванні ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ - НЦНС» не відносяться до особливо цінних, оскільки, згідно інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 7-28-0.191-3233/2-21 від 22.03.2021 землі, які використовуються для забезпечення діяльності ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ - НЦНС» відносяться до земель дослідних полів науково-дослідних установ.
Враховуючи положення статуту ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ - НЦНС», як наукової установи та вимоги Земельного кодексу України землі, які використовуються для забезпечення діяльності ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ - НЦНС» як науково-дослідної установи, належать до особливо цінних земель, на які поширюється особливий порядок їх відчуження.
Крім того прокурор вказує на те, що висновок суду про недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
У ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані ризики та обставини якими вони обґрунтовуються викладено в клопотанні про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, з доповненнями та просив її задовольнити, пояснення захисника та підозрюваної, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
26.05.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
02.06.2021 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 , за погодженням прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , звернулась до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 липня 2021 року.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року у задоволенні клопотання відмовлено, з тих підстав, що підозра, повідомлена ОСОБА_8 , є необґрунтованою та відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.
У відповідності до вимог до ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно з вимогами ст. 2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно вимог до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність усіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Слідчий суддя має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Дослідивши наявні в матеріалах провадження докази, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами долученими до клопотання органом досудового розслідування про застосування запобіжного заходу, не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфікуються за ч. 5 ст. 191 КК України, тобто вона підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
Однак, дослідивши матеріали долучені до клопотання про застосування запобіжного заходу, колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному випадку, за викладених у клопотанні обставин, підстави вважати пред`явлену підозру обґрунтованою, відсутні.
Необхідно звернути увагу на те, що відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя правильно виходив з того, що органом досудового розслідування не доведено, що при прийнятті рішення про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС та подальшої передачі земельних ділянок громадянам у власність, ОСОБА_8 діяла не у спосіб та не у відповідності до вимог чинного законодавства, з чим погоджується і колегія суддів.
Виходячи з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Однак таких обставин, як слідчим суддею так і колегією суддів не встановлено за матеріалами клопотання, які обґрунтовують дане клопотання.
Як убачається з матеріалів судового провадження, на підставі Державного акту ОД №14-017 від 14.05.1996 у ДП ДГ Новоселівське» СГІ НЦНС на праві постійного користування перебувала земельна ділянка площею 8409 га на території Куяльницької ОТГ Подільського району Одеської області.
Відповідно до пункту 2 постанови Президії Верховної Ради Української PCP «Про статус Української академії аграрних наук» від 29.07.1991 № 1370-ХІІ за Національною академією аграрних наук закріплено землю, всі основні фонди та інше державне майно, що знаходяться в розпорядженні її установ.
Згідно із державного акту на право постійного користування землею від 14.05.1996 року серії ОД № 14-017, з 14.05.1996 року і до моменту відмови, що мало місце в 2016 році, у постійному користуванні саме дослідного господарства «Новоселівське», правонаступником якого є ДП «ДГ «Новоселівське» СП-НЦНС», перебували землі для виробництва сільськогосподарської товарної продукції та елітного насіння сільськогосподарських рослин, загальною площею 8409 га.
У вказаній постанові Президії Верховної Ради Української PCP від 29.07.1991 № 1370-ХІІ зазначається про закріплення за Українською академією аграрних наук землі, всіх основних фондів та іншого державного майна, що знаходиться у розпорядження її установ. На момент прийняття вказаної станови, у розпорядженні жодної установи Української академії аграрних наук не було земель площею 8 409 га, оскільки право постійного користування у дослідного господарства «Новоселівське» виникло 14.05.1996 на підставі державного акту на право постійного користування від 14.05.1996 серії ОД № 14-017.
08.01.2013 Господарським судом Одеської області за заявою УПФУ у Котовському районі Одеської області порушено провадження у справі про банкрутство ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС (справа №916/61/13-г).
18.03.2015 ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС визнано банкрутом, розпочато процедуру ліквідації підприємства, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Шаргала Р.В.
До заяв ліквідатора про відмову від права постійного користування додавався акт інвентаризації земель, складений спільно з представниками СГІ НЦНС, Висновок науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України щодо порядку розпорядження землями державного сільськогосподарського підприємства, яке перебуває у стадії припинення діяльності, в зв`язку з оголошенням його неспроможним за рішенням суду, який затверджено Головою Ради понауково-правовій експертизі при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України доктором юридичних наук, професором ОСОБА_15 30.09.2015, лист Національної академії аграрних наук України від 28.05.2015 №10.1.3/83, яким підтверджено, що у НААН відсутня компетенція щодо управлінням майном ДП ДГ «Новоселівське» після визнання останнього банкрутом.
Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» наукова (науково-дослідна, науково-технологічна, науково-технічна, науково-практична) установа (далі - наукова установа) - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, утворена в установленому законодавством порядку, для якої наукова та (або) науково-технічна діяльність є основною.
Згідно із пункту 12 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» наукова діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання нових знань та (або) пошук шляхів їх застосування, основними видами якої є фундаментальні та прикладні наукові дослідження.
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про освіту», навчальні заклади створюються органами державної виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами,, установами, організаціями незалежно від форм власності, у тому числі релігійними організаціями, статути положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, громадянами відповідно до потреби громадян у мові навчання, соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів. Навчальний заклад набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
Відповідно до пункту 3.1. статуту «ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС», господарство є державним підприємством, що діє на основі державної форми власності як самостійний суб`єкт господарювання.
Згідно із пунктом 2.3.2 Статуту «ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» серед основних напрямів діяльності господарства є активне сприяння науковій установі в роботі по проведенню наукових дослідів, виробничої перевірки і провадження науково-технічних розробок.
Згідно відомостей ЄДРПОУ, основним видом діяльності ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Статтею 150 Земельного кодексу України, окрім іншого, перебачено, що припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, а саме: землями, наданими в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землями ідслідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; землями природно-заповідного та -:шого природоохоронного призначення, землями історико-культурного призначення з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.
З огляду на викладене, ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС не є науковою установою або «дослідним полем», що унеможливлює віднесення його земель до особливо цінних в розумінні статті 150 Земельного кодексу України.
Статтею 24 Земельного кодексу України встановлено, що у разі ліквідації державного чи комунального підприємства, установи, організації землі, які перебувають у їх постійному користуванні, за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування переводяться до земель запасу або надаються іншим громадянам та юридичним особам для використання за їх цільовим призначенням, а договори оренди земельних ділянок припиняються.
Згідно пункту «а» частини 1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.
Частинами 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача прийнято рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Згідно ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Так, зокрема згідно з п «є1» статті 15-1 ЗК України, з урахуванням положень ч. 4 ст. 122 ЗК України, розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності належало до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.
У свою чергу, Національна академія аграрних наук України, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону «Про наукову і науково-технічну діяльність» входить до числа національних наукових галузевих академій наук та є самоврядною науковою організацією, заснованою на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа.
Земельним кодексом України, Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», Статутом НААН України, який затверджено Мінюстом, не передбачено компетенцію НААН України щодо розпорядження землями державної власності.
НААН України не належить до системи органів виконавчої влади та не наділена компетенцією управління землями державної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.
Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 41 вказаного Закону, ліквідатор з дня свого призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.
Частина 8 ст. 42 вказаного Закону визначала, що майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.
Частиною 4 ст. 86 вказаного Закону, передбачалось, що у разі ліквідації сільськогосподарського підприємства у зв`язку з визнанням його банкрутом рішення щодо земельних ділянок, які є власністю такого підприємства, надані йому в постійне чи тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, приймається відповідно до Земельного кодексу України.
Враховуючи наведене, при прийнятті рішень про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС, стороною обвинувачення не доведено, що діяла не у спосіб та не у відповідності до вимог чинного законодавства.
Крім того, стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би свідчив про попередню змову між арбітражним ОСОБА_16 ргало В.Р., генеральним директором ТОВ «Зернятко ОСОБА_17 іним Є.В., колишнім заступником ГУ Держгеокадастру в Одеські ОСОБА_18 уком С.Г. щодо прийняття рішень про припинення права постійного користування, передачі громадянам земельних ділянок та відчуження останніх.
Крім того, додано Акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 27.04.2021 складеного Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі доручення Міністерства юстиції, яким проведено перевірку дотримання вимог законодавства арбітражним ОСОБА_19 ргало Р.В., в т.ч. при відмові від земельних ділянок, які перебували у постійному користуванні ДП ДГ «Новоселівське», результатами чого порушень не встановлено.
Крім того слідчим суддею вірно враховано, що прокурором не наведено обставин того, що пі ОСОБА_8 :13.0pt'>. має намір переховуватись від органу досудового розслідування та суду або вчиняє будь-які дії для цього, може знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може впливати на хід кримінального провадження незаконними діями; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчинення кримінального правопорушення у якому підозрюється. Встановлено під час судового засідання, що ОСОБА_8 13.0pt'>., на протязі тривалого часу, знала про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Однак, будь-яких протиправних дій, передбачених ч. 1 ст. 177 К1ІК України, за цей період не вчиняла. Добросовісно виконує законні вимоги слідчого, з`являлася за викликом на допит та до суду. Дані обставини не спростовані прокурором під час апеляційного розгляду.
Тому виходячи з того, що органом досудового розслідування не доведено обставини наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваноюінкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу відносно .
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак слідчим суддею безпідставно цього не враховано, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує підставу для відмови у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу. При цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених порушень КПК України, є передчасними, а тому не заслуговують на увагу у даному судовому засіданні.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не знаходить.
Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга, з доповненнями прокурора з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального ОСОБА_6 ленка В.І., з доповненнями прокурора Офісу Генерального ОСОБА_7 ренка Ю.М., - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________