справа № 166/659/21
провадження № 1-кс/166/246/21
У Х В А Л А
про арешт майна
15 червня 2021 року смт. Ратне
Слідчий суддя Ратнівського районного суду Волинської області ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
власника майна (автомобіля) ОСОБА_4 ,
водія автомобіля ОСОБА_5 ,
володільця майна (металобрухту) ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ратне клопотання прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у матеріалах кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000138 від 13.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, про арешт майна, -
в с т а н о в и в:
14.06.2021 року до слідчого судді надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 про арешт майна.
З клопотання вбачається, що до відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області 12.06.2021 надійшло повідомлення про те, що 12.06.2021 близько 20 год. 27 хв., в смт. Ратне зупинено автомобіль, який перевозить брухт кольорових металів без відповідних документів.
Інспектор ВРПП Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 рапортом повідомив, що перебуваючи в складі ГРПП з 08 год. 12.06.2021 по 08 год. 13.06.2021 проводилося патрулювання в смт. Ратне Ковельського району Волинської області. Під час патрулювання, в смт. Ратне по вул. Центральна ним було помічено автомобіль марки «Івеко Дейлі» р.н.з. НОМЕР_1 , який порушував правила дорожнього руху. Позаду рухався автомобіль марки «Мерседес Е-320» р.н.з. НОМЕР_2 , який не давав змоги зробити обгін. У подальшому було зупинено автомобіль марки «Івеко Дейлі» р.н.з. НОМЕР_1 , якому роз`яснено причину зупинки та який відмовився називати свої дані. Було помітно, що кузов автомобіля «Івеко» навантажений. Тоді з автомобіля марки «Мерседес Е-320» р.н.з. НОМЕР_2 вийшли два чоловіки, які вказали що супроводжують автомобіль марки «Івеко Дейлі» р.н.з. НОМЕР_1 . На пропозицію відкрити двері автомобіля марки «Івеко Дейлі» один з чоловіків погодився, та всередині було виявлено брухт кольорових металів. Будь яких документів на вантаж не надано.
Відомості про вказаний факт 13.06.2021 старшим дізнавачем відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та розпочато досудове розслідування.
13.06.2021 проведено огляд місця події в смт. Ратне на автодорозі М-19, під час якого на відстані 430 м від мосту через річку «Вижівка», виявлено вантажний мікроавтобус марки «Iveco Daily» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який було вилучено. Учасник огляду ОСОБА_9 вказав, що при зупинці даного транспортного засобу за порушення п.31.4.7 «е» правил дорожнього руху, у вантажному відділенні виявлено брухт кольорових металів.
З пояснень ОСОБА_10 вбачається, що 12.06.2021 перебуваючи в смт. Ратне він зустрівся з ОСОБА_5 , який автомобілем марки «Iveco Daily» їхав до м. Ковель. Вони домовилися їхати разом. Першим їхав ОСОБА_5 , за ним їхав він автомобілем марки «Мерседес Е 320» р.н.з. НОМЕР_2 . Рухаючись в напрямку м. Ковель, в межах населеного пункту смт. Ратне їх зупинили працівники поліції, за порушення правил дорожнього руху та в подальшому було викликано слідчо оперативну групу.
Водночас, згідно наданого ОСОБА_6 договору купівлі-продажу від 10.06.2021, товар поставляється покупцю - ТзОВ «Західметінвест» в м. Ковель, вул. Володимирська 150, однак 12.06.2021 автомобіль марки «Iveco Daily» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 із брухтом кольорових металів було зупинено поруч із смт. Ратне, Ковельського (раніше Ратнівського) району, Волинської області .
Згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_6 від 22.03.2019 припинив свою діяльність як фізична особа підприємець, а отже не є суб`єктом господарювання діяльність якого, пов`язана з купівлею, зберіганням та реалізацією металобрухту.
Наданий фізичною особою акт походження брухту кольорових металів жодним чином не підтверджує походження такого металу, як і не містить відомостей про те, яким чином діяльність фізичної особи ( ОСОБА_6 ), пов`язана із такою значною за обсягами кількістю брухту кольорових металів, легітимність погодження яких не підтверджена жодними документами.
Водночас, згідно п.2.4 наданого договору купівлі-продажу від 10.06.2021, укладеного між фізичною особою ОСОБА_6 та ТзОВ «Західметінвест», перехід права власності на товар відбувається в момент передачі Покупцю (ТзОВ «Західметінвест»), що оформляється актом приймання.
За наслідками вивчення акту приймання вторинної сировини (металобрухту) №84 (для фізичної особи) встановлено, що вказаний документ датований 11.06.2021, з чого можна зробити висновок, що описаний у вказаному документі металобрухт кольорових металів в кількості 2870 кг на суму 499560 грн. уже відвантажений Покупцю за вищевказаним договором - ТзОВ «Західметінвест» у м. Ковель по вул. Володимирській, 150 про що і складено такий акт від 11.06.2021, а також товарно-транспорту накладну від 11.06.2021 №11/06-21/01.
Таким чином, вилучений при огляді місця події металобрухт не має жодного відношення до вказаних документів, оскільки він вилучений 13.06.2021, тобто після фактичного відвантаження 11.06.2021 такого металобрухту до ТзОВ «Західметінвест».
Враховуючи те, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучений 12.06.2021 під час огляду місця події автомобіль, марки «Iveco Daily», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , є знаряддям вчинення кримінального проступку, оскільки використовувався для перевезення брухту кольорових металів, та брухт кольорових металів, є доказом кримінального проступку та в подальшому будуть використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому прокурор вважає, що є необхідність у забезпеченні їх зберігання шляхом накладення арешту на дане майно, що відповідає критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98, п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Заслухавши думку прокурора, власника та володільця майна, захисника володільця майна, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне:
Відповідно до ч. 1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, згідно ч.3, ч.11 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Як вбачається з ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
При цьому, ч. 1 ст. 7 вказаного процесуального Закону встановлює загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, недоторканність житла чи іншого володіння особи, недоторканність права власності.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно з ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Стаття 41 Основного Закону встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Таким чином, слідчий суддя зазначає, що Конституція України визначає право власності як одне з фундаментальних прав особи та встановлює гарантії його недоторканності.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагають визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.
Згідно ст.ст. 7, 16 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження, є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
З клопотання про арешт майна вбачається, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не ідентифіковано, його не визначено індивідуальними чи родовими ознаками, зокрема, не вказано номер шасі на автомобілі, та не зазначено вагу кольорових металів.
Твердження прокурора про невідповідність договору купівлі-продажу даним, зазначеним у акті приймання вторинної сировини (металобрухту), може бути предметом дослідження та розгляду в межах іншого кримінального провадження і не є предметом дослідження в межах даного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.
При цьому, припинення ОСОБА_6 діяльності як фізичної особи підприємця не свідчить про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, оскільки заготівлею металобрухту, відповідно до ст.1 ЗУ «Про металобрухт», є купівля металобрухту суб`єктами господарювання, яким ОСОБА_6 не є. З огляду на наведене, ОСОБА_6 не є суб`єктом на якого поширюються правила вказаної статті Закону. Окрім того, необґрунтованим вважає слідчий суддя й посилання прокурора на ту обставину, що ОСОБА_6 припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець від 22.03.2019 року, оскільки ч. 7 ст. 4 Закону України «Про металобрухт», на яку посилається і сам прокурор у поданому клопотанні, передбачає можливість відповідних суб`єктів господарювання приймати металобрухт від фізичних осіб. Отже, ОСОБА_6 , здійснюючи продаж металобрухту суб`єкту господарювання, діяв в межах, встановлених чинним законодавством. При цьому, прокурором не доведено факт заволодіння вказаним металобрухтом ОСОБА_6 незаконним шляхом, а сам ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що вказаний брухт у нього з`явився шляхом накопичення протягом кількох років.
Також, даючи оцінку документам доданим до поданого клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на наступне:
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно норми ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
Таким чином, з врахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що істотними для договору купівлі-продажу є такі умови: предмет договору, його кількість (у даному випадку - вага), ціна.
При цьому, у договорі купівлі-продажу від 10.06.2021 року, укладеного між ФОП ОСОБА_6 та ТзОВ «Західметінвест» відсутні такі істотні умови, як ціна та кількість (вага) товару, купівля-продаж якого є предметом вказаного договору, а отже він є неукладеним, у зв`язку з чим слідчий суддя не може вважати такий договір належним доказом виникнення між зазначеними сторонами зобов`язань з купівлі-продажу кольорового металобрухту, який було виявлено в автомобілі.
Обґрунтованими є й посилання прокурора, вказані у поданому клопотанні, на ту обставину, що акт приймання вторинної сировини №84 від 11.06.2021 року також не може слугувати доказом правомірності отримання та перевезення ОСОБА_6 вказаного металобрухту, оскільки протокол огляду місця події та, відповідно, виявлення металобрухту у авто, було складено 13.06.2021 року, тобто через два дні з моменту, коли передача ОСОБА_6 металобрухту ТзОВ «Західметінвест» була зафіксована.
Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу на наявну в матеріалах клопотання товарно-транспортну накладну № 11/06-21/01 від 11.06.2021 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 , як перевізник здійснював перевезення вантажу на замовлення ОСОБА_6 , який, одночасно, є й його вантажовідправником, вантажоодержувачу ТзОВ «Західінвест». Найменування товару брухт алюмінію, брухт міді, загальна вага 2870 кг, вартість 499560 грн. Вказана ТТН підписана зі сторони ТзОВ «Західінвест» директором, та ОСОБА_6 .
Відносини за договорами перевезення врегульовано гл. 64 Цивільного кодексу і ст. 307 Господарського кодексу (далі ГК). Згідно з таким договором одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення і видати його особі, яка має право на отримання вантажу (отримувачеві). За перевезення вантажу відправник зобов`язаний заплатити перевізникові (розмір плати встановлюється в договорі). Правила укладення договору перевезень вантажів також установлені в Законі від 05.04.01 р. № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344).
Внутрішні перевезення на території Україні (за винятком небезпечних, великовагових, великогабаритних вантажів і пошти) регулюються також нормами Правил, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.97 р. № 363 (далі Правила № 363). Згідно із гл. 1 Правил № 363 основним документом при перевезенні вантажу є товарно-транспортна накладна (далі ТТН). ТТН складається за формою, наведеною в додатку 7 до Правил № 363.
Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про те, що наведена вище ТТН є договором перевезення, а з врахуванням тієї обставини, що на ній містяться підписи ОСОБА_6 та ТзОВ «Західметінвест», ціна товару, його кількість, слідчий суддя дійшов висновку про те, що вказаний договір є змішаним і, окрім умов, характерних для договору перевезення, містить і істотні умови договору купівлі-продажу кольорового металобрухту, укладеного між зазначеними особами.
Окрім того, слідчий суддя звертає увагу й на ту обставину, що санкція статті ч. 1 ст. 213 КК України, за ознаками кримінального правопорушення щодо якої і було зареєстроване дане кримінальне провадження, не передбачає конфіскації майна у особи, визнаної винною у вчинення зазначеного кримінально караного діяння.
Таким чином, зважаючи, що прокурором не доведено наявність підстав для накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно слід відмовити.
Керуючись ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України, ст. 8 «Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», Слідчий суддя -
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на автомобіль марки «Iveco Daily», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з вантажем брухту кольорових металів, який вилучено 12.06.2021 під час огляду місця події шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1