1Справа № 335/1938/21 1-кп/335/470/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевский районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000606 від 08.02.2014 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, має середню спеціальну освіту, не працевлаштованого, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2014 приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , ввів в оману стосовно своєї особистості та під виглядом робітника служби, які займаються заміною водопровідних труб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, повідомив ОСОБА_6 про те, що в його квартирі АДРЕСА_2 потрібно поміняти водопровідні труби. Після чого, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не слідкує, знаходячись в одній із кімнат вказаної квартири таємно викрав зі стола мобільний телефон марки «Нокія 700», вартістю 1000 гривень, в корпусі чорного кольору, в чохлі чорного кольору, вартістю 20 гривень, із СІМ - карткою мобільного оператора «Київстар» на рахунку якої знаходилися грошові кошти у розмірі 21 гривень, а також знаходилась карта пам`яті на 16 Гб, вартістю 120 гривень, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 1 161 гривень.

Крім того, 28.02.2014 приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, ввів в оману стосовно своєї особистості та під видом співробітника комунальної установи, повідомив гр. ОСОБА_7 про те, що в її квартирі АДРЕСА_3 потрібно перевірити електричний лічильник, на що отримав згоду ОСОБА_7 . Далі, ОСОБА_4 знаходячись у вказаній квартирі, помітив, що ОСОБА_7 поклала до лівого карману грошові кошти у розмірі 1500 гривень, та скориставшись тим, що за його діями ніхто не слідкує, таємно викрав з лівого карману потерпілої, грошові кошти у розмірі 1500 гривень, після чого він не помітно вийшов із квартири, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 13.03.2014, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, ввів в оману стосовно своєї особистості та під видом співробітника КП «Основаніє» повідомив ОСОБА_8 про те, що він буде ремонтувати дах будинку АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим він збирає гроші у розмірі 127 гривень з мешканців будинку. Далі, ОСОБА_4 , перебуваючи у кв. АДРЕСА_5 , помітив, де знаходиться гаманець ОСОБА_9 та маючи умисел на таємне викрадення грошових коштів попросив у ОСОБА_9 принести йому склянку води та доки вона відійшла до кухні, скориставшись тим, що за його діями ніхто не слідкує, зайшов до кімнати, де знаходився гаманець ОСОБА_9 та таємно викрав вказаний гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 3 910 євро та 9000 гривень, після чого пішов з квартири потерпілої, чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на вказану суму.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ст. 337 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , у судовому засіданні зазначив, що у 2015 та у 2020 роках він двічі перебував у комі, а тому частково не пам`ятає події свого життя. При цьому, зазначив, що пам`ятає про те, що у період 2014 року у нього було скрутне матеріальне становище та він вчиняв крадіжки шляхом обману (входив у довіру) людей, у яких таємно викрадав цінності та грошові кошти. У зв`язку з чим вважає, що інкриміновані йому діянні по вказаному кримінальному провадженню міг вчиняти, однак подій та осіб не пам`ятає. Також, при дослідження письмових доказів, в яких маються фото з його зображенням, які були зроблені у 2014 році у ході виконання слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні, упізнав себе на цих фото. Щиро розкаявся та просив суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що взимку 2014 року до нього додому прийшов чоловік, який повідомив про те, що він є братом його сусіда та займається заміною труб у їхньому будинку, і для цього необхідно сплатити йому 150 грн. Він запросив його до себе у кімнату для з`ясування деяких питань щодо заміни труб, після чого віддав вказані грошові кошти та цей чоловік пішов. Одразу, після чого було з`ясовано, що цей чоловік не є братом сусіда та було виявлено, що його мобільний телефон зник. Також зазначив, що його у квітні 2014 року було запрошено до відділу поліції для впізнання особи, яка перебувала взимку у нього вдома, та ним було впізнано особу за прізвищем ОСОБА_10 , який на впізнанні його також впізнав і сказав, що поверне йому грошові кошти за вкрадений мобільний телефон. Зазначив, що і наразі, у судовому засіданні, впізнає чоловіка, який був взимку 2014 року у нього вдома та вкрав мобільний телефон. При цьому, зазначив, що протягом семи років ОСОБА_4 змінився, зокрема у нього не було вусів та бороди, проте за сукупність характерних рис його особи (риси обличчя, стиль розмови, статура тощо) стверджує, що це саме та особа. Вирішення питання про призначення покарання залишає на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що десь у березні 2014 року до неї додому прийшов чоловік, який повідомив про те, що він виконує різні послуги, та про те, що здійснює ремонт даху у їхньому будинку, за що збирає гроші. Він дуже багато говорив, та вона вирішила передати його гроші, щоб він пішов. Вона пішла до кімнати, де взяла грошові кошти у розмірі більш ніж 100 грн., та передала цьому чоловіку. Після чого, останній попрохав склянку води та вона пішла на кухню і принесла йому склянку води, і чоловік пішов. Десь через півгодини нею було виявлено, що зникли грошові кошти (3910 євро та 9000 грн.), які знаходилися у косметичці під подушкою на дивані кімнати. Пояснила, що коли вона звідти доставала гроші для передачі цьому чоловіку, він міг бачити звідки вона їх діставала, а забрав він їх у той час, коли вона відлучалася на кухню за водою. У судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_4 схожий на того чоловіка, який приходив до неї у 2014 році, але на 100 відсотків стверджувати не може, оскільки пройшло сім років, він змінився та вона, на теперішній час, вже його не пам`ятає. Також, пояснила, що у 2014 році він був у шапці та без вусів та бороди, як наразі. Вирішення питання про призначення покарання залишає на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася через свій похилий вік (1929 року народження), стан здоров`я та обмеження у пересуванні.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_4 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ґрунтується на наступних доказах, досліджених у судовому засіданні.

Постановою прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 15.05.2014 матеріали досудових розслідувань за №0000606, внесеного до ЄРДР 08.02.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, №0000928, внесеного до ЄРДР 01.03.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та №0001121, внесеного до ЄРДР 13.03.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, обєднано в одне провадження та присвоєно № 0000606.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.02.2014, з додатком до вказаного протоколу фототаблицями, оглянуто місце події за адресою: АДРЕСА_6 та встановлено розташування квартири, вхідних дверей, кімнат, меблів розташованих у вказаній квартирі, зокрема місце (стіл), де знаходилось викрадене майно (мобільний телефон).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 01.04.2014, з доданими фототаблицями, за участю потерпілого ОСОБА_6 , останній впізнав особу під №4 ( ОСОБА_4 ), який перебував у його квартирі 07.02.2014 ( АДРЕСА_6 ), після чого зник його мобільний телефон.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 28.02.2014, оглянуто місце події за адресою: АДРЕСА_7 та встановлено розташування квартири, вхідних дверей, кімнат, меблів розташованих у вказаній квартирі, зокрема місце, де знаходилось викрадене майно (грошові кошти).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 13.03.2014, оглянуто місце події за адресою: АДРЕСА_8 та встановлено розташування квартири, вхідних дверей, кімнат, меблів розташованих у вказаній квартирі, зокрема місце, де знаходилось викрадене майно (грошові кошти).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2014, з доданими фототаблицями, за участю потерпілої ОСОБА_7 , остання впізнала особу під №2 ( ОСОБА_4 ), який перебував у її квартирі 28.02.2014 ( АДРЕСА_7 ), після чого зникли грошові кошти.
Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілих, суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню. Неточності, які мали місце в показаннях свідків, не порочать їх і пояснюються тим, що події сприймалися і запам`ятовувалися ними суб`єктивно і з часу подій пройшов значний проміжок часу (7 років).

З матеріалів кримінального провадження не вбачається підстав вважати, що потерпілі, показання яких узгоджуються між собою, та з іншими доказами по даному кримінальному провадженню, в тому числі і письмовими, оговорюють обвинуваченого по даному кримінальному провадженню або є зацікавленими в результатах його розгляду. Всі свідчення надавалися під присягою.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями потерпілих, суд вважає, що вищезазначені докази відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України і в повному обсязі доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочинів, за наведених у вироку обставин.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 фактично визнає вчиненні ним неправомірні дії у 2014 році за викладених обставин, однак, як пояснив у судовому засіданні, не пам`ятає обставин та осіб, оскільки частково втрачав пам`ять.

Крім того, у судовому засіданні було допитано у якості свідка ОСОБА_11 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 та пояснила, що офіційно перебуває з останнім у шлюбі з 02.07.1997 року та проживала з ним разом десь до початку квітня 2014 року (точно не пам`ятає). На початку квітня 2014 року ОСОБА_4 пішов з дому та до грудня 2020 року ( ОСОБА_4 приходив до неї) їй нічого не було відомо про місце його знаходження. Також пояснила, що десь у червні 2014 року до неї приходили працівники поліції, вручили повідомлення про підозру відносно ОСОБА_4 та у подальшому повідомили, що ОСОБА_4 перебуває у розшуку за вчинення кримінальних правопорушень.

Отже, судом не встановлено даних, які б свідчили, що зібрані докази по даному кримінальному провадженню отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинуваченого через допущені порушення кримінального процесуального закону у ході досудового розслідування і оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, а вина обвинуваченого у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин доведена у повному обсязі.

За таких обставин, судом встановлені всі обставини скоєння злочинів, ретельно досліджені всі докази, що є у справі і суд вважає що факт вчинення даних злочинів знайшов підтвердження у судовому засіданні.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 повністю доведена і він повинен нести за це відповідальність.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів та враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обставини, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України ОСОБА_4 судом визнається щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України - судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесено законом до категорії середньої тяжкості, кількість епізодів, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих, особу винного, який не має постійного місця проживання, не має документів що посвідчують його особу, одружений, однак із дружиною не проживає протягом семи років, не працевлаштований, раніше не судимий, в силу ст.89 КК України, на обліках у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, тривалий час перебував у розшуку, а також думку потерпілих, які залишили вирішення питання про призначення покарання на розсуд суду, та позицію сторони обвинувачення щодо призначення покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає що для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів до нього необхідно застосувати покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду» і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому періоду попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII, враховуючи наступне.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч.5 ст.72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, яким передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що в розумінні ч.1 ст.5 КК України є зворотною дією закону, який «іншим чином поліпшує становище особи».

У тому разі, коли особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню також підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, однак в такому випадку це вже буде прямою дією закону в часі.

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як зворотної, так і прямої дії кримінального закону в часі.

Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Разом з цим, Законом № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст.72 КК України викладено у такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином, Закон № 2046-VIII від 18 травня 2017 року погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття.

Отже, у випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, то застосування Закону №2046-VIII буде неправильним, оскільки зворотна дія цього закону як такого, що «іншим чином погіршує становище особи» в розумінні ч.2 ст.5 КК України не допускається, і в такому разі, під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, діяння за оскаржуваним вироком обвинувачений ОСОБА_4 вчинив до втрати чинності Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Відповідно до протоколу затримання особи від 03.02.2021 ОСОБА_4 було затримано, в порядку ст.208 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2020.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2021 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який визначено рахувати з 03.02.2021, тобто з дня затримання. Строк тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у ході судового розгляду вказаного кримінального провадження продовжувався.

Отже, обвинувачений ОСОБА_4 перебуває у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з 03 лютого 2021 року по теперішній час, за діяння, які він вчинив у 2014 році (07.02.2014, 28.02.2014, 13.03.2014).

З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зарахувати останньому у строк покарання його попереднє ув`язнення у період з 03 лютого 2021 року по день набрання вироку законної сили, на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України, відносно ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 , слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу, та на переконання суду, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідними для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дня його затримання, а саме з 03.02.2021.

Речові докази, судові витрати та цивільні позові - відсутні.

Керуючись ст. ст. 366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у вигляді 1 (одного) року 6-ти (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання, з 03 лютого 2021 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк покарання його попереднє ув`язнення з 03 лютого 2021 року по день набрання вироку законної сили - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 залишити без змін, до набрання вироком суду законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам судового провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1