У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Приморським районним судом м. Одеси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 220 161 600 000 001 26 від 30 травня 2016 року ОСОБА_5 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2020 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженеця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 220 161 600 000 001 26 від 30.05.2016 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків.
Своє рішення суд мотивував тим, що даний обвинувальний акт, всупереч ст. 291 КПК України, не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення та послідовних фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, у чому вона обвинувачується.
А саме, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, як указано в ухвалі, зазначено, що ОСОБА_6 наприкінці серпня - на початку вересня 2014 року, за невстановлених слідством обставин, виїхав на територію підконтрольну ЛНР, де увійшов до складу вказаної терористичної організації, а при викладенні обвинувачення вже зазначається, що він наприкінці серпня - на початку вересня 2014 року в с. Наливайківка Макарівського району Київської області прийняв пропозицію від невстановлених керівників ЛНР щодо участі в терористичній організації, після чого виїхав до Луганської області, де увійшов до складу терористичної організації ЛНР.
Також у фактичних обставин кримінального правопорушення, як указано в ухвалі, зазначено, що ОСОБА_6 , входячи до складу самопроголошеної ЛНР, протягом вересня 2014 року - червня 2016 року умисно популяризував діяльність вказаної терористичної організації, у тому числі й через соціальну мережу в Інтернеті, але при викладенні обвинувачення у скоєнні таких дій ОСОБА_6 вже не обвинувачується.
До того ж, є незрозумілим, у скоєнні якого саме злочину обвинувачується ОСОБА_6 , а саме, це створення терористичної групи чи це створення терористичної організації, чи це участь в ній, оскільки кожна з цих обставин складає окремий злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Крім того, на переконання суду першої інстанції, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та саме обвинувачення викладено не конкретно, оскільки вказано, що ОСОБА_6 прийняв пропозицію на участь у терористичній організації від невстановлених керівників ЛНР, при цьому незрозуміло: якщо особи, які надали таку пропозицію, не встановлені, то яким чином зроблено висновок, що вони є керівниками ЛНР. Також не вказано участь, у якій саме терористичній організації було запропоновано.
У подальшому є посилання, що ОСОБА_6 брав участь в озброєному протистоянні силам АТО, але не вказано - коли, де, за яких обставин це відбувалось.
Окрім того, зазначено, що ОСОБА_6 , беручи участь в терористичній організації ЛНР, з лютого 2015 року по червень 2016 року ніс службу на блокпостах поблизу тимчасово окупованого терористичною організацією м. Алчевськ Луганської області, здійснював розвідувальні виїзди з метою перевірки інформації щодо переміщення українських військових формувань, а також виконував інші вказівки керівників терористичній організації ЛНР, однак, при цьому не вказано конкретно коли і куди ОСОБА_6 здійснював розвідувальні виїзди, а також які вказівки, яких керівників терористичної організації ЛНР і коли він виконував.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що на зазначені недоліки обвинувального акта під час повернення обвинувального акта прокурору було вказано в ухвалі Ірпінського міського суду від 11.04.2017, яку було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 15.06.2017, але прокурором вказані недоліки виправлені не були.
Не погоджуючись з постановленою судом першої інстанції ухвалою, вважаючи її незаконною, належним чином не обґрунтованою та винесеною з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07.08.2020 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що в даному обвинувальному акті окремо викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, окремо - правову кваліфікацію та окремо - формулювання обвинувачення.
Крім того, суд, вказуючи на вищезазначені недоліки обвинувального акта, фактично перейшов до розгляду доказів у провадженні - що є недопустимим та явно вийшов за межі своїх повноважень при проведенні підготовчого судового засідання.
Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, як стверджує прокурор в апеляційній скарзі, суд може вирішувати виключно у нарадчій кімнати після закінчення судового розгляду на виконання норми ст. 371 КПК України, а, вважаючи, що обвинувачення прокурором викладено неповно або не конкретно, суд відповідно до ст. 374 КПК України, перебуваючи у нарадчій кімнаті, може виправдати ОСОБА_6 або кваліфікувати його дії за іншим матеріальним законом.
Однак, як підсумовує прокурор, суд першої інстанції у порушення вказаних норм, суд вийшов за межі ст. 314 КПК України і на стадії підготовчого судового засідання фактично дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 інкримінованого йому складу злочину, тобто, вирішив ті питання, які не можуть вирішуватись судом на досліджуваній стадії судового розгляду при вирішенні питання щодо відповідності обвинувального акта вимогам КПК України.
Послався прокурор і на те, що за результатами судового розгляду у прокурора, відповідно до ст. 338 КПК України, є підстави виправити неточність формулювання обвинувачення шляхом зміни обвинувачення в суді, а ст. 339 КПК України надає прокурору можливість висунення додаткового обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник його інтересів ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, неявка яких в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Крім того, 09.02.2021 на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 , в якому просить апеляційну скаргу прокурора розглядати без його участі та просив відмовити у її задоволенні (а.п. 102 т. 2).
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Як указують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити обов`язкові відомості, перелік яких є вичерпним.
Зокрема, обвинувальний акт, згідно з положеннями п. 5 вказаної норми процесуального закону, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні, на його переконання, не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення та послідовних фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується.
Водночас, суд першої інстанції в ухвалі навів фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, проаналізувавши їх зміст.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки органом досудового розслідування в обвинувальному акті у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , на виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, яке, за своїм змістом, викладено із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому, висновки суду щодо того, що в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є незрозумілим і унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, - не є беззастережними, з огляду на представлення інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 у даному провадженні захисником ОСОБА_7 , який у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію прокурора щодо можливості призначення судового розгляду, не вбачаючи підстав для повернення обвинувального акта прокурору, зокрема з підстав неконкретності чи незрозумілості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення в досліджуваному кримінальному провадженні.
У будь-якому разі, такі твердження суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, за будь-яких обставин, суд на стадії підготовчого судового засідання не може досліджувати та давати оцінку правильності чи хибності як викладеному в обвинувальному акті формулюванню обвинувачення на підставі викладених фактичних обставин кримінального правопорушення та які прокурор вважає встановленими, що підлягає доказуванню стороною обвинувачення тільки під час судового розгляду провадження, за результатами якого суд і формулює обвинувачення, визнане доведеним або приймає рішення про недоведеність обвинувачення//повністю або частково, або виправдовує обвинуваченого з підстав, визначених законом.
А тому, суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору для усунення його недоліків, а саме з підстав, що обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення та послідовних фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вийшов за межі своїх повноважень в підготовчому судовому засіданні, оскільки вони не узгоджуються з вимогами закону, і положенням закону щодо розгляду провадження упродовж розумного строку як безсторонній суд.
Отже, оскільки, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 220 161 600 000 001 26 від 30.05.2016 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 258-3 КК України викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, за відсутності інших підстав для повернення обвинувального акта прокурору, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 07.08.2020 про повернення обвинувального акта прокурору з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
На дані висновки не можуть вплинути посилання суду першої інстанції щодо того, що обвинувальний акт у досліджуваному кримінальному провадженні уже направлявся прокурору для усунення його недоліків ухвалою Ірпінського районного суду Київської області від 11.04.2017, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 12.06.2017, які усунуті не були, - оскільки предметом дослідження на відповідність його вимогам ст. 291 КПК України є обвинувальний акт, складений прокурором у провадженні ОСОБА_5 12.12.2017, за відсутності у кримінальному провадженні № 220 161 600 000 001 26 від 30.05.2016 інших ухвал суду різних інстанцій до вказаної дати, рішення яких, за будь-яких обставин, не можуть вплинути на прийняття рішення судом апеляційної інстанції за результатами перевірки доводів апеляційної скарги прокурора на ухвалу Ірпінського районного суду Київської області від 07.08.2020 стосовно ОСОБА_6 .
За викладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, який брав участь у судовому провадженні, ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 220 161 600 000 001 26 від 30 травня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3