ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3372/20 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/769/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції
засудженого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2020 року ОСОБА_7 вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки. На підставі ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 23 квітня 2018 року скасовано звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням, ОСОБА_7 направлений для відбування покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у виді трьох років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 15 травня 2018 року.
Кінець строку відбування покарання - 15 травня 2021 року.
Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_8 за погодженням із головою спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області ОСОБА_9 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення у зв`язку із тим, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року.
Засуджений, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, вважає, що суд не дослідив всі матеріали справи, приймав рішення з урахуванням думки прокурора, яка є не обгрунтованою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч.1.ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання. Вирішуючи питання щодо умовно-достроково звільнення засудженого, судом першої інстанції досліджені матеріали особової справи, враховано зміст характеристик, складених на засудженого, наявність у нього судимостей. Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки наявність позитивної характеристики на засудженого ще не свідчить про його виправлення, яке б вказувало на можливість застосування ст. 81 КК України. Апеляційний суд приймає до уваги, що засуджений має 5 заохочень, стягнення відсутні, протягом строку відбування покарання залучався до робіт з благоустрою установи, згідно довідки про працевлаштування працював в січні-лютому, серпні, жовтні 2020 року, в лютому 2021 року, відповідно до змісту подання установи приймає участь у програмі диференційованого впливу, підтримує соціальні зв`язки із родичами. Однак поряд з цим колегія суддів враховує дані про особу засудженого в цілому, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, зокрема в 2011 році був звільнений з іспитовим строком, в 2013 році звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, в 2014 році був засуджений до 3 років позбавлення волі та 12.11.2015 року звільнений на підставі ЗУ «Про амністію», в 2016 році засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнений від відбування цього покарання з іспитовим строком на 3 роки. Однак, порушивши обов`язки, покладені вироком суду, був направлений для відбування призначеного покарання. Вказане свідчить про те, що заходи звільнення засудженого від відбування покарання не є дієвими, оскільки останній продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, не стає на шлях виправлення, тоді як відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суд при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення повинен брати до уваги дані, які характеризують особу засудженого. Судом першої інстанції небезпідставно враховано зміст попередніх характеристик, складених на засудженого, що відображає повністю процес виправлення протягом всього строку відбування покарання, та наявність інших вироків щодо нього. З огляду на сукупність встановлених даних про особу засудженого суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. Враховуючи викладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних вимог ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 539 КПК України,колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: