Справа № 629/1661/21
Провадження № 1-кс/629/394/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 , розглянувши в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання слідчого СВ Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000056 від 01.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, про накладення арешту на майно,-
в с т а н о в и в :
Слідчий СВ Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 19.04.2021 року звернувся до слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим з прокурором Лозівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на стійку стабілізатора поперечної стійки переднього правого колеса автомобілю марки ВАЗ 21101, р.н. НОМЕР_1 , також просив заборонити будь-кому будь-яким способом володіти, розпоряджатися, користуватися вказаним вище речовим доказом та просив визначити місце зберігання речового доказу.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 01.04.2021 року до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшов рапорт інспектора ВРПП Лозівського РВП ОСОБА_5 про те, що 30.03.2021 року на автодорозі Р51 (Лозова-Мерефа-Харків) в смт.Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області сталося зіткнення транспортного засобу ВАЗ 21101, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та транспортного засобу ВАЗ 21099, р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого водій автомобілю ВАЗ 21099, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 2-х ребер, а пасажир автомобілю ВАЗ 21101, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_4 помер у лікарні КНП Лозівського ТМО.
Відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч.1 та ч.4 ст. 214 КПК України були внесені слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2021 року за № № 0000056 за ч.3 ст.286-1 КК України.
16.04.2021 року в ході огляду транспортного засобу, а саме автомобілю марки ВАЗ 21101, р.н. НОМЕР_1 , виявлено та вилучено стійку стабілізатора поперечної стійки переднього правого колеса, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вище вказана стійка була вилучена та 16.04.2021 року визнана речовим доказом.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити в повному обсязі та надав заяву представника власника стійки про розгляд клопотання за його відсутності, просив вирішити клопотання на розсуд суду.
Дослідивши надані докази, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно з ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до положень ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує

сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
В даному випадку завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення. Метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
В ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.
У відповідності до п.1 та п.2 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.
Відповідно до частини 5 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Отже, нормами КПК України не передбачено повноважень слідчого судді визначати місце зберігання речових доказів, на які накладено арешт.

Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, не передбачено, що під час досудового розслідування місце зберігання речового доказу визначається рішенням слідчого судді.

Із зазначеного можна зробити висновок, що під час досудового розслідування зберігання речових доказів, наданих стороні обвинувачення, покладається на зазначену сторону.

При цьому частиною 7 статті 100 КПК України визначено, що слідчий за погодженням із

прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, а саме: для вирішення питання про знищення речового доказу, його передання для реалізації чи технологічної переробки або Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним.

Отже, діючим законодавством не передбачено звернення слідчого чи прокурора до слідчого судді з клопотанням про визначення місця зберігання речового доказу, а також покладення рішенням слідчого судді відповідальності за зберігання речових доказів.

Слідчий суддя звертає увагу, що положення КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність.

Виходячи з наведеного, вирішення питання про визначення місця зберігання речових доказів не входить до компетенції слідчого судді, всі питання щодо зберігання речових доказів під час досудового розслідування мають прийматися стороною обвинувачення з урахуванням норм законодавства.

Враховуючи, що клопотання слідчого подане з передбачених законом підстав та у встановленому законом порядку, за формою і змістом відповідає чинному КПК України, беручи до уваги проаналізовані обставини та те, що слідчим наведено та надано докази «поза розумним сумнівом» щодо наявності підстав для накладення арешту на майно в порядку, передбаченому главою 17 КПК України, зокрема, на стійку, так як наявні підстави вважати, що даний речовий доказ є предметом злочину, з метою збереження речового доказу, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в:
Клопотання слідчого СВ Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000056 від 01.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, про накладення арешту на майно- задовольнити частково.
Накласти арешт на стійку стабілізатора поперечної стійки переднього правого колеса автомобілю марки ВАЗ 21101, р.н. НОМЕР_1 .
Заборонити будь-кому будь-яким способом володіти, розпоряджатися, користуватися вказаним вище речовим доказом.
В іншій частині клопотання слідчого відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 5-денний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Слідчий суддя ОСОБА_1