Справа № 344/3241/21
Провадження № 1-кс/344/1295/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчої ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про арешт майна, в межах кримінального провадження № 0000168 від 02.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідча, за погодженням з прокурором, звернулася з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого покликалася на те, що слідчим відділом Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження № 0000168 від 02.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 01.02.2021 року до чергової частини Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській обл. надійшла заява від ОСОБА_4 про те що 15.01.2021 року близько 17 год. 46 хв. державний реєстратор Лисецької селищної ради Тисменецького р-н. Івано-Франківської обл. ОСОБА_6 , внесла зміни до Державного Реєстру прав на нерухоме майно, в результаті чого неправомірно перереєстрували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У клопотанні зазначено, що в ході допиту потерпілого ОСОБА_4 стало відомо про те, що 11.08.2018 року його батько отримав у ВАТ КБ «Надра» грошові кошти в кредит під іпотеку в сумі 31080 євро для придбання квартири та зобов`язання виплатити їх до 10.08.2023 року. 12 серпня 2008 року укладено договір між батьком ОСОБА_4 і ОСОБА_7 про купівлю-продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 05 червня 2015 року їм стало відомо про те, що ВАТ КБ «Надра» проходить процедуру ліквідації. Однак грошові кошти сплачувались останніми до 2017 року.

Як вказується у клопотанні, 20 листопада 2020 року ОСОБА_4 невідомі особи повідомили про виселення з квартири, замінили замки та пред`явили документи про перереєстрацію квартири за адресою АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп». Реєстраційна дія була здійснена державним реєстратором Лисецької селищної ради Тисменицького району ОСОБА_6 .

Вказується на те, що 19 лютого 2021 року отримано тимчасовий доступ до документів, на підставі яких проводились реєстраційні дії державним реєстратором Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області - ОСОБА_6 щодо квартири АДРЕСА_2 . З отриманих матеріалів вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп» для перереєстрації надала висновок про вартість майна, а саме «Звіт про незалежну оцінку» виконану ТзОВ «Атлант-оцінка» 29 грудня 2020 року, рекомендовані листи відправленні потерпілому та інші документи, на підставі яких здійснилися реєстраційні дії. Однак в ході додаткового допиту потерпілого встановлено, що рекомендовані листи останній не отримував та оцінка квартири АДРЕСА_2 не проводилась.

Сторона кримінального провадження, яка звернулася з даним клопотанням, вказує, що на теперішній час, з метою запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно є доказом вчинення злочину, виникла необхідність у накладенні арешту квартиру АДРЕСА_2 . Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на майно може призвести до його можливого приховування, пошкодження, зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Підставою накладення арешту на вказане майно є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

В судовому засіданні слідча ОСОБА_3 підтримала клопотання у повному обсязі, вказавши, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, вона відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Новими власниками майна - ТзОВ ФК «Паритет Інвест Груп» повністю порушено законну процедуру переоформлення прав власності, тому на вказану квартиру слід накласти арешт.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав клопотання слідчого про арешт майна.

Представник власника майна - ТОВ «Фінансова компанія «Паритет Інвест Груп» - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив відносно накладення арешту на майно, зазначаючи на ті обставини, що перехід права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відбувся у спосіб, визначений законодавством. Компанія набула право власності на дане майно відповідно до застереження в іпотечному договорі та на підставі Закону України «Про Іпотеку», що підтверджується самими матеріалами кримінального провадження, які додані до клопотання а саме: копією кредитного договору, копією договору іпотеки, копією повідомлення про відступлення права вимоги, копією висновку про оцінку майна, копією витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно. Слідчим в обґрунтування клопотання неповно та вибірково долучено документи, якими обґрунтовується саме клопотання, а саме надано копію іпотечного договору з відсутністю однієї сторінки (де міститься застереження в іпотечному договорі) та не надано суду копії договорів про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором. Вказані документи підтверджуються законність набуття ТзОВ ФК «Паритет Інвест Груп» права власності на вищезазначене майно в позасудовий спосіб та законність дій державного реєстратора при державній реєстрації права власності за компанією. Тобто в даному випадку мова може йти лише про цивільно-правовий спір а не про вчинення кримінального правопорушення. Також не відповідають дійсності викладені у клопотанні слідчого доводи щодо не отримання потерпілим рекомендованих листів з повідомленнями та не проведення оцінки майна квартири за адресою АДРЕСА_1 , що спростовується самими матеріалами кримінального провадження. Представник вважає, що жодна з підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно ТзОВ ФК «Паритет Інвест Груп» відсутня, оскільки вказана квартира не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а отже не є і не може бути речовим доказом (відсутні підстави вважати що вона в подальшому може мати доказове значення). Сам факт визнання постановою слідчого даної квартири речовим доказом не підтверджує факту, що дана квартира таким являється, та не є підставою для накладення арешту.

Заслухавши пояснення слідчої, потерпілого та представника володільця майна, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тому, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки слідчим не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який йдеться у клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності є розумним і співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 131,132, 167, 170-173, 236, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 18.03.2021 року.