Дата документу 28.07.2021 Справа № 323/430/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/869/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/430/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 березня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Амвросіївка Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати та звільнити засудженого від відбування покарання умовно-достроково, оскільки загалом дані про особу засудженого за період відбування ним покарання свідчать про його сумлінну поведінку і фактичне виправлення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку засудженого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 02.10.2012 року за ч.4 ст.187, ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, п.п.6,13 ч.2 ст.115, ст.ст.70, 71 КК України до 12 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Захисник ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про умовно-достроково звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, виходив з того, що загалом дані про особу засудженого за період відбування ним покарання не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення виправлення, а тому підстави для його умовно-дострокового звільнення відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

Висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

З матеріалів провадження вбачається, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 має 11 заохочень, брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Разом з тим, встановлено, засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення трьох особливо тяжких злочинів, в тому числі і за злочини проти життя та здоров`я особи. Не приймає участі в самодіяльних організаціях установи, а також в організації виховних заходів.

Крім того, з наданої характеристики встановлено, що засуджений ОСОБА_8 на виробництві установи не працевлаштований, при цьому бажання та намірів щодо працевлаштування та залучення до робіт з благоустрою не висловлював.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 раніше був засуджений за вчинення тяжких злочинів. До нього вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки після такого звільнення він вчинив особливо тяжкі злочини, за які наразі відбуває покарання.

Зазначені обставини безумовно доводять той факт, що застосування до засудженого ОСОБА_8 в минулому умовно-дострокового звільнення не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Отже суд першої інстанції, розглядаючи клопотання захисника, з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_8 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Крім того, колегія суддів також враховує і ту обставину, що частина призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі була перерахована з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. Зокрема засудженому за таким розрахунком в строк призначеного покарання було зараховано строк його попереднього ув`язнення з 15.10.2011 року по 25.02.2012 року.

Також при прийнятті рішення, колегія суддів виходить з того, що метою вироку є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

А тому враховуючи наявні у справі дані, колегія суддів вважає, що на даний час призначене ОСОБА_8 покарання не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 березня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4