УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/2974/21

Номер провадження 1-кп/495/576/2021

23 квітня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 15, частиною першою статті 115, частиною першою статті 162, частиною першою статті 345Кримінального кодексу України (далі КК України), відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № №0001505,

встановив:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 15, частиною першою статті 115, частиною першою статті 162, частиною першою статті 345КК України.

23 квітня 2021 року до суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 прокурор вказує про наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), а саме: останній може переховуватись від суду, адже будучи обізнаним в тому, ще підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачені покарання до 10 років позбавлення волі, може бажати уникнути кримінальної відповідальності; крім того, на розгляді Білгород-Дністровською міськрайонного суду перебувають обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 за частиною третьою статті 187 КК України; також ОСОБА_4 перебував у розшуку за ухвалою суду під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_4 відомі місця їх проживання, адже свідки знайомі обвинуваченому а злочини, які інкримінуються ОСОБА_4 вчинені у домоволодінні ОСОБА_6 ; вчинити інше біль тяжке кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, про що свідчить те, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не стає та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення.
Враховуючи викладене та з урахуванням обставин, визначених частиною першою статті 178 КПК України прокурор вважає, що застосувати до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належне виконання нам процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, указаних в клопотанні.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечила. Вказала на необхідність в отримані медичної допомоги ОСОБА_4 ; необґрунтованість та надуманість ризиків, на які вказує прокурор; відсутність відповідних доказів про існування таких ризиків.
Обвинуваченого ОСОБА_4 із правами та обов`язками особи (обвинуваченого), яка бере участь у судовому розгляді, передбаченими КПК України, ознайомлено усно суддею; вручено примірник клопотання про обрання запобіжного заходу від 23 квітня 2021 року, при цьому обвинувачений зазначив, що суть клопотання йому зрозуміла.
Проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, просив застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Вказав, що потребує постійного (щоденного) прийому ліків, які йому передає дружина; на його утриманні є троє неповнолітніх дітей, одна дитина хвора. Заперечує про погрози із свого боку в користь свідків.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши необхідні матеріали клопотання і кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно із статтею 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом частини першої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до частини першої статті 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
На переконання суду прокурором доведено обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (при цьому суд, керуючись принципом невинуватості особи, зауважує, що вина особи не встановлена та підлягає доведенню за результати розгляду справи по суті). Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що карається позбавленням волі на строк 10 років.
У контексті доведеності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає їх доведеними і обґрунтованими.
Так, є ризик того, що обвинувачений переховуватись від суду, адже будучи обізнаним в тому, ще підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачені покарання до 10 років позбавлення волі, може бажати уникнути кримінальної відповідальності; крім того, на розгляді Білгород-Дністровською міськрайонного суду перебувають обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 за частиною третьою статті 187 КК України; також ОСОБА_4 перебував у розшуку за ухвалою суду під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_4 відомі місця їх проживання, адже свідки знайомі обвинуваченому а злочини, які інкримінуються ОСОБА_4 вчинені у домоволодінні ОСОБА_6 ; може вчинити інше біль тяжке кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, про що свідчить те, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не стає та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення.
Щодо стану здоров`я обвинуваченого, суд звертає агу, що обвинувачений не позбавлений права отримувати медичну допомогу в ізоляторі тимчасово тримання. У судовому засіданні ОСОБА_4 ствердив, що необхідні ліки отримує від дружини. Під час перебування в Ізоляторі тимчасового тримання № 7 (м. Білгород-Дністровський) ГУНП України в Одеській області отримував необхідну медичну допомогу від працівників екстреної (швидкої) медичної допомоги. Ствердив, що під час даного судового засідання не потребує медичної допомоги.
Окрім того, цілодобовий домашній арешт, про який клопотали обвинувачений і захисник, не сприятимуть в отриманні медичних послуг, оскільки такий вид запобіжного заходу також пов`язаний із обмеженням у праві залишення приміщення.
Вказані обставини, на переконання суду свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів. ОСОБА_4 належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став і на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину також враховуючі той факт, що останній перебував у розшуку під час обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відтак, обставин, які б унеможливлювали обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено.
Керуючись статтями 177-183, 194, 314-316, 369-372, 392-395 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 задовольнити.
Застосувати відносно обвинуваченого відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» на 60 діб, який діє до 21 червня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду у порядку, визначеному статтею 395 КПК України, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1