1Справа № 335/2061/21 1-кс/335/1280/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокурату №2 ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000560, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.03.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 239 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що у провадженні слідчого управління СУ ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали кримінального провадження за № 0000560 від 30.03.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 239 КК України, вчиненого за наступних обставин:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи директором ТОВ «Василівський завод МК» та відповідно особою, яка відповідальна за виконання вимог нормативно-правових актів природоохоронного законодавства, організував та сприяв своїм дозволом і подальшою бездіяльністю несанкціонованому розміщенню відходів виробництва ТОВ «Василівський завод МК» на непристосованій для цього земельній ділянці АДРЕСА_1 , тобто забрудненню земель речовинами, відходами, шкідливими для навколишнього природного середовища, що спричинило тяжкі наслідки, яка виразилися у заподіянні шкоди в особливо великому розмірі у сумі 1 152 574,58 грн., що більш ніж у тисячу разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України, що кваліфікується як забруднення земель речовинами, відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що спричинило тяжкі наслідки.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи директором ТОВ «Василівський завод МК» та відповідно службовою особою юридичної особи приватного права, шляхом умисного використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права своїх повноважень, незважаючи на наявність у ТОВ «Василівський завод МК» діючих договорів з ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД», ТОВ «Регіональний центр поводження з відходами» та комунальним підприємством «Управляюча компанія «Контракт» Токмацької міської ради на збирання та утилізацію відходів, організував несанкціоноване розміщення відходів виробництва підприємства на непристосованій для цього земельній ділянці по АДРЕСА_1 , тобто забруднення земель речовинами, відходами, шкідливими для навколишнього природного середовища, що спричинило тяжкі наслідки, які виразилися у заподіянні шкоди охоронюваним законом державним інтересам у сумі 1 152 574,58 грн., що більш ніж у двісті п`ятдесят разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим підозрюється підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, що кваліфікується, як: зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

23.02.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 239, ч. 2ст. 364-1 КК України.

Слідчий у клопотанні просить накласти арешт на нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 22.03.2006, виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради;

- транспортний засобі марки HYUNDAI, модель SANTA FE, номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3 ;

- транспортний засобі марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_4 , 2003 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 ;

- транспортний засобі марки TOYOTA, модель LAND CRUISER PRADO, номерний знак НОМЕР_6 , чорного кольору, 2019 року випуску з метою відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Слідчий підтримав подане клопотання, надавши відповідну письмову заяву.

Від адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення. В запереченнях адвокат ОСОБА_6 зазначає, що відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України зазначена слідством сума шкоди підлягає стягненню саме з роботодавця ТОВ «Василівський завод МК». Тому, оскільки підозрюваний не є особою, на яку законом покладено обов`язок щодо відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди і відносно нього не можуть бути застосовані й заходи забезпечення її відшкодування. Також адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що слідчим не зазначено у клопотанні про вартість майна, щодо якого вирішується питання про арешт, та не додано до суду доказів співмірності його вартості обсягу завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання слідчого проведено без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення відшкодування шкоди.
Арешт майна з метою забезпечення відшкодування завданих збитків (цивільного позову) можливий щодо майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, юридичної особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.
В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості на підтвердження наявності цивільного позову у даному кримінальному провадженні. Також слідчим не зазначено у клопотанні про вартість майна, щодо якого вирішується питання про арешт, та не додано до суду доказів співмірності його вартості обсягу завданої кримінальним правопорушенням шкоди, та не наведено правових підстав для покладення на підозрюваного цивільної відповідальності за шкоду

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, чого не буде досягнуто при накладенні арешту на зазначений об`єкт нерухомості та рухоме майно
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170,171,172,173 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокурату №2 ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000560, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.03.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 239 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1