ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/442/21 Справа № 708/1246/19 Категорія: 1 ст. 122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше в порядку ст.89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 3 серпня 2019 року о 15-00год. знаходячись на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_10 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, під час словесного конфлікту, наніс ОСОБА_8 чотири удари кулаками обох рук в обличчя, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому стінок правої гайморової пазухи, перелом нижньої стінки правої орбіти, перелом правої виличної кістки, що згідно висновку судово-медичної експертизи від 19.09.2019р. №02-01/970 відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; а також спричинив перелом кісток носа, рану м`яких тканин носа, травму голови зі струсом головного мозку, крововиливи лівої надбрівної ділянки та правої скроневої ділянки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто….

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі порушує питання про скасування вироку районного суду в частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат на правничу допомогу та поштові витрати. Винести в цій частині новий вирок, яким повністю відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 .

Вважає, що суд не перевірив усіх вимог позивача, не оцінив наданих квитанцій, актів договорів та інших доказів, відповідно до ст.94 КПК України та на обґрунтування свого рішення про стягнення із засудженого коштів у рахунок відшкодування завданої шкоди не навів у вироку жодного доказу й розрахунку сум, стягнутих на користь потерпілого. Вважає, що розмір моральної шкоди нічим не доведена. Стягнення витрат на правову допомогу, поштові та транспортні також нічим не підтверджені. Районний суд безпідставно задовольнив вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4747,61 гривень (лики на лікування) та моральну шкоду в розмірі 15000 гривень.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка

заперечила проти задоволення апеляційної скарги, думку потерпілого, який також заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення районного суду залишити без змін, доводи захисника в інтересах обвинуваченого/, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом не виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані вірно за ч.1 ст.122 КК України та не оспорюються в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 при обставинах наведених у вироку ґрунтується на підставі об`єктивно досліджених доказах, який також не оспорюється в апеляційній скарзі обвинуваченого, тому в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального проступку які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Згідно з вимогами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.

З урахуванням викладеного, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування потерпілому ОСОБА_8 в сумі 15000 грн. є співмірним та справедливим, оскільки внаслідок незаконних дій обвинуваченого, які виразилися в умисному нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, останній був принижений, відчував фізичного болю, вимушений був певний період лікуватись, що призвело до порушення нормального ритму життя.

Рішення суду першої інстанції про стягнення 15000 гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди прийнято з урахуванням засад розумності та справедливості та відповідає розміру моральних страждань потерпілого.

Однак, стосовно задоволення майнової шкоди стягнутої з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 в сумі 4747,61 грн., витрат на правову допомогу в сумі 26000 грн. та понесені витрати на транспортні витрати і витрати на поштову кореспонденцію в розмірі 3252 гривень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог Закону та Пленуму Верховного Суду України.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна, суд при розгляді кримінальної справи зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Нормою ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Оплата правової допомоги адвоката у кримінальному провадженні здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (розділ IV Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З`їздом адвокатів України від 17.11.12 року). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката у кримінальному провадженні, складаються з гонорару та фактичних видатків, пов`язаних із виконанням доручення.

Проте потерпілим ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції належного підтвердження щодо понесених матеріальних витрат (чеки, розрахунки, призначення лікаря, його підпис, печатка) та витрат на правову допомогу не надано. Крім того належних доказів на підтвердження витрат на поштову кореспонденцію та транспортні витрати, матеріали кримінального провадження не містять, а поштові квитанції надані захисником потерпілого не вказують на підтвердження відправлення кореспонденції в рамках даної справи. В матеріалах справи відсутній будь-який акт виконаних робіт, розрахунок суми гонорару та фактичні видатки пов`язані з виконанням доручення.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), перелік виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Крім того, в матеріалах справи містяться документи, які викликають сумнів у фактичності понесених транспортних витрат.

Так, в матеріалах справи (а.с.127 т.2) наявний касовий чек за оплату ПММ від 03.09.2020 року, при цьому судове засідання відбулось 08.09.2020 року.

В матеріалах справи (т.1 а.с.53 та 68) наявні акти надання послуг, при цьому дані акти мають одну дату та один номер, однак зазначені різні послуги.

З матеріалів кримінального провадження ( т.1 а.с.170) вбачається, що потерпілому надані інформаційно-консультативні послуги на суму 8000 гривень, при цьому судове засідання в цей день не відбувалось, а з самого акта № 9 від 16.03.2021 року зрозуміти характер послуг неможливо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову, а саме стягнення майнової шкоди, витрат на правову допомогу, транспортні витрати та витрати на поштову кореспонденцію, не виконані.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, формальний підхід до аналізу доказів в частині розв`язання цивільного позову, колегія суддів приходить до висновку про скасування вироку в частині стягнення матеріальної шкоди, витрат на правову допомогу, транспортні витрати та витрати на поштову кореспонденцію з направленням справи у цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_9 змінити, скасувавши даний вирок в частині стягнення матеріальної шкоди, витрат на правову допомогу, транспортних витрат, витрати на поштову кореспонденцію та призначити в цій частині новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя

Судді