Справа № 944/3953/20
Провадження №1-кп/944/616/21
16.06.2021 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
У провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває вказане кримінальне провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_4 подав три клопотання, а саме:
1. клопотання про порушення права на захист під час досудового розслідування, у якому просить: визнати незаконною відмову від захисника під час досудового розслідування без наявності і присутності захисника, аналогічно, визнання незаконною відмови від захисника ОСОБА_5 , яка відбулася на судовому засіданні 05 лютого 2021 року без присутності захисника та, аналогічно, визнання незаконною відмови від захисника ОСОБА_6 , яка відбулася на судовому засіданні 17 травня 2021 року без присутності захисника; визнати непоправним порушення прав людини та основоположних свобод обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування, зокрема, права на захист; визнати докази, надані стороною обвинувачення, неналежними та недопустимими при розгляді даного кримінального провадження; визнати незаконним і недопустимим проведення психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_4 ;
3. клопотання про незаконність і недопустимість проведення психіатричної експертизи, у якому просить: визнати непоправним порушення прав людини та основоположних свобод обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування, зокрема, права на захист; визнати докази, надані стороною обвинувачення, неналежними та недопустимими при розгляді даного кримінального провадження; визнати незаконним і недопустимим проведення психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_4 .
Клопотання обґрунтовує таким.
У матеріалах кримінального провадження містяться відомості, які отримані на запит сторони обвинувачення та надані КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня» і Львівським обласним клінічним психоневрологічним диспансером, в яких чітко зазначено факт його перебування на психіатричному лікуванні як перед початком проходження контрактної служби, так і після самовільного залишення військової частини, тобто вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. Відповідно до ч. 2 ст. 54 КПК України відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 525/897/19, а саме зазначено, що сторона обвинувачення спочатку повинна була надати захисника та можливість для конфіденційного спілкування з ним і отримання роз`яснення про наслідки відмови від захисника. І тільки після цього відмова від захисника повинна бути зафіксована у протоколі процесуальної дії. Натомість, на думку обвинуваченого, сторона обвинувачення вчинила кілька формальних дій та, скориставшись його безпорадним станом після проходження лікування у психіатричному закладі, отримала зізнавальні покази з метою його засудження, надавши документ для формальної відмови ним від захисника, реально розуміючи те, що він може не усвідомлювати дій, що вчиняє. В рішенні Європейського суду з прав людини від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» зазначено, зокрема, що для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження». Однак повідомлення про підозру, надання документа для формальної відмови від захисника, затвердження обвинувального акту та отримання розписки про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування було здійснено протягом одного дня 04 вересня 2020 року. Також відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані провести експертизу щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності. Такими відомостями, зокрема, є наявність у матеріалах даного кримінального провадження інформації згідно з медичними документами про наявність у нього розладу психічної діяльності або психічного захворювання. Відсутність у кримінальному провадженні висновків експертизи, якщо за законом її призначення є обов`язковим, означає, що зібрані докази є недостатніми для вирішення даного кримінального провадження. Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 344/663/17 роз`яснив, що є кінцевим моментом строку досудового розслідування, зокрема, зазначив, що досудове розслідування закінчується зверненням до суду з обвинувальним актом, а також роз`яснив, що досудове розслідування має три ключові стадії: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень ст. 290 КПК України; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акта. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК України. У постанові зазначаються, законодавчі обмеження на проведення слідчих (розшукових) дій, а саме вказано, що зазначені дії «прив`язані» до закінчення досудового розслідування. Отже, із наведеного випливає, що здійснення будь-яких процесуальних дій, таких як збирання доказів (що є завданням досудового розслідування), неможливе після направлення обвинувального акту до суду, тобто будь-які відомості чи докази, зібрані після закінчення досудового розслідування, не можуть бути належними та допустимими доказами для встановлення істини у кримінальному провадженні. Відповідно вимог до ст. 63 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод його зізнавальні покази як підозрюваного під час допиту 04 вересня 2020 року прокурором Військової прокуратури Львівського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_7 були отримані без доступу до захисника і використані з метою складання обвинувального акту та його засудження, є непоправним порушенням права на захист підозрюваного, оскільки сторона обвинувачення на момент допиту володіла відомостями про проходження ним лікування у медичних психіатричних закладах (у тому числі закритого типу). Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 810/5004/17 право на захист буде в принципі непоправно порушено, якщо зізнавальні показання, отримані від обвинуваченого під час допиту правоохоронними органами без забезпечення доступу до захисника, використовуватимуться з метою його засудження. Також згідно з постановою Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 586/1121/16-к не роз`яснення особі ст. 42 КПК України, в тому числі права нічого не говорити та на відмову не свідчити проти себе під час слідчої дії, є підставою для визнання доказу недопустимим. Тому зізнавальні покази, отримані від нього, які використані стороною обвинувачення з метою засудження, є неналежним та недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки отримані всупереч вимогам чинного законодавства України. Відповідно до положень ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Отже, стороною обвинувачення не було вжито всіх необхідних та достатніх заходів для встановлення істини у даному кримінальному провадженні, не проведені відповідні процесуальні дії, які визначені обов`язковими згідно з КПК України, зокрема, не призначено експертизу щодо визначення його психічного стану за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, не забезпечено його право на захист, що означає, що всі зібрані докази є недостатніми і непростимими для вирішення даного кримінального провадження. А відповідно до ст. 62 конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, на переконання обвинуваченого, зазначені порушення спричинили непоправне порушення його прав та основоположних свобод і виправити ці порушення в ході судового розгляду кримінального провадження є неможливим. Тому він вважає, що всі докази, зібрані стороною обвинувачення, слід визнати недопустимими негайно і не продовжувати розгляд справи щодо протиправного обвинувачення.
Також обвинувачений зазначає, що в судовому засіданні 05 лютого 2021 року суддя ОСОБА_1 прийняв його відмову від захисника ОСОБА_5 без присутності захисника. Відмова від захисника ОСОБА_6 в судовому засіданні 17 травня 2021 року також відбулася без присутності захисника. Крім того, судовому засіданні 28 січня 2021 року захисник адвокат ОСОБА_5 без його дозволу надала документи, які підтверджують перебування його на лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», а суддя ухвалив рішення долучити надані адвокатом матеріали без його згоди, що є порушенням його права на належне здійснення правосуддя, чим порушив його процесуальні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 від 28 січня 2021 року призначено судовий розгляд у даному кримінальному провадженні на 12 годину 30 хвилин 05 лютого 2021 року. Для забезпечення змагальності судового провадження, права сторін на участь у доказуванні судовий розгляд здійснюється відповідно до ст. ст. 347 366 КПК України. Однак йому незрозуміло, на якій саме стадії проводився розгляд даного кримінального провадження 05 лютого 2021 року, а саме на підготовчому судовому засіданні чи на стадії судового розгляду. Клопотання про визнання невинуватим та клопотання про порушення права на належне здійснення правосуддя від 05 лютого 2021 року суд залишив без розгляду.
В судовому засіданні ОСОБА_4 вказані клопотання підтримав з підстав, наведених у них, та просив їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотань обвинуваченого. Зазначила, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 було роз`яснено його права, визначені законом, в тому числі право на захисника. Вказала, що питання участі захисника у справі та відмови від нього вирішується виключно ОСОБА_4 . Щодо підготовки клопотання про проведення психіатричної експертизи зазначила, що сторона обвинувачення може подати до суду клопотання про призначення психіатричної експертизи, однак питання про задоволення такого клопотання чи про відмову у його задоволенні вирішує суд. Крім того, на даній стадії судового провадження суд не може надавати оцінку доказам, оскільки суд ще не перейшов до розгляду справи по суті та, відповідно, учасники кримінального провадження будь-яких доказів не надавали.
Дослідивши подані клопотання, заслухавши думку обвинуваченого і прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що клопотання не підлягають задоволенню, зважаючи на таке.
Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.
У ст. 20 КПК України закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України.
Відповідно до положень ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії. Відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.
В судовому засіданні 03 червня 2021 року ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято відмову ОСОБА_4 від захисника ОСОБА_6 .
Також в судовому засіданні 16 червня 2021 року адвокат ОСОБА_5 повідомила про розірвання в односторонньому порядку договору про надання правової допомоги ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження. На підставі наведеного прийнято відмову ОСОБА_4 від захисника ОСОБА_5 .
Отже, питання щодо відмови обвинуваченого ОСОБА_4 від захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було вирішене в судовому засіданні у встановленому законом порядку.
Щодо тверджень обвинуваченого про не призначення під час досудового розслідування слідчим чи прокурором експертизи щодо визначення його психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, та не забезпечення його право на захист, суд зазначає, що цим ОСОБА_4 обґрунтовує те, що всі докази, зібрані стороною обвинувачення, є неналежними і недопустимими.
Суд зазначає, що саме суд визначає докази, що підлягають дослідженню, порядок їх дослідження, надає їм оцінку та визначає їх належність на стадії судового розгляду.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частинами 1 3 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Отже, відповідно до змісту наведених норм КПК України суд може визнати докази недопустимими лише після їх надання учасникам кримінального провадження та дослідження.
Однак під час судового розгляду даного кримінального провадження суд не розпочинав дослідження доказів і такі учасниками провадження не надавались, а тому вирішення питання про їх допустимість чи недопустимість на даному етапі судового розгляду є неможливим.
Також відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Зі змісту частини другої вказаної статті встановлено, що проведення експертизи є обов`язковим для визначення психічного стану підозрюваного, обвинуваченого, за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 КПК України у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або в обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними призначення експертизи є обов`язковим. У разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що прокурор вправі звернутися до суду із клопотанням про призначення судової психіатричної експертизи з метою визначення психічного стану обвинуваченого, а вирішення питання про призначення такої експертизи здійснюється судом.
Отже, клопотання обвинуваченого про недопустимість проведення психіатричної експертизи щодо його психічного стану, на думку суду також є передчасним, оскільки таке клопотання не заявлялось і судом не вирішувалось.
Щодо клопотання ОСОБА_4 в частині прохання до суду роз`яснити, на якій стадії відповідно до КПК України відбувався розгляд кримінального провадження 05 лютого 2021 року, суд зазначає, що роз`яснення щодо процесуальних питань обвинувачений може отримати адвоката.
Щодо клопотання в частині прохання до суду роз`яснити відповідно до яких норм чинного законодавства суддя в судовому засіданні 05 лютого 2021 року доручив прокурору підготувати клопотання про проведення психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд зазначає, що жодних доручень суд під час розгляду даної справи стороні обвинувачення не надавав.
Щодо клопотання ОСОБА_4 в частині прохання до суду роз`яснити, відповідно до яких норм чинного законодавства його клопотання про порушення права на належне здійснення правосуддя та про визнання невинуватим від 05 лютого 2021 року було залишено без розгляду, суд зазначає, що дані питання вирішувались ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання і суд оголосив відповідні мотиви своїх рішень.
За наведених обставин, клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про порушення права на захист під час досудового розслідування, про порушення права на належне здійснення правосуддя та про незаконність і недопустимість проведення психіатричної експертизи задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 48, 54, 242 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Відмовити у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 про порушення права на захист під час досудового розслідування, про порушення права на належне здійснення правосуддя та про незаконність і недопустимість проведення психіатричної експертизи.
Повний текст ухвали складено і проголошено 22 червня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1