Київський апеляційний суд

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Львова, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має середню освіту, не одружена, раніше судима:
- 08 червня 2015 року Подільським районним судом м. Києва за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
- 13 липня 2015 року цим же судом за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки;
- 30 липня 2015 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки;
Провадження: № 11-кп/824/2485/2021
Єдиний унікальний № 759/2857/21
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_7
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
- 29 вересня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, звільнена від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року;
- 20 грудня 2017 року цим же судом за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік;
- 02 лютого 2018 року Деснянським районним судом м. Києва, з урахуванням внесених змін на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2019 року, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки;
- 10 вересня 2020 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України на 2 (два) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі,
20 листопада 2020 року звільнена з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Судом першої інстанції вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 28 січня 2021 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в торгово-розважальному центрі «Lavina-Mall», що по вулиці Берковецькій, 6-Д, в місті Києві, зайшла до магазину «Сінсей», де звернула увагу на відсутність на товарах магнітних чіпів та, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, взяла з полиці жіночі кросівки вартістю 530,50 гривень, що належали ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», які помістила до власної сумки, після чого одразу покинула місце вчинення злочину.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні та правильність кваліфікації її дій, просить вирок скасувати в частині призначеного їй покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що призначене судом ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення і даним про її особу внаслідок м`якості. Зокрема, апелянт вважає, що суд належним чином не врахував дані про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченої, а саме те, що вона шість разів засуджувалась за скоєння корисливих злочинів проти власності (крадіжок), при чому у п`яти випадках була звільнена від відбування покарання з випробуванням, яке, однак, не призвело до позитивних змін в її особистості та не сприяло її перевихованню. Будучи засуджена вшосте за вчинення крадіжки, ОСОБА_6 відбувала покарання у виді позбавлення волі реально, але вже через два місяці після звільнення з місць позбавлення волі знову скоїла аналогічний умисний корисливий злочин. Наведене, на переконання прокурора, свідчить про те, що обвинувачена, вчиняючи нове кримінальне правопорушення, усвідомлювала наслідки своїх протиправних дій, проте зухвало зневажала на можливість отримати суворе покарання.

Окрім того, прокурор вказує, що суд безпідставно визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б його підтверджували, а визнання обвинуваченою своєї винуватості свідчить виключно про те, що вона під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання.

З посиланням на такі обставини апелянт стверджує, що призначене судом першої інстанції обвинуваченій покарання, яке є найменш суворим з передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, суперечить принципу справедливості покарання і не сприятиме досягненню його мети виправлення засудженої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас, з огляду на конкретні обставини скоєння нового злочину, наполегливе прагнення ОСОБА_6 вести злочинний спосіб життя, прокурор вважає, що призначення їй за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімального, буде необхідним і достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_8 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині даних, що характеризують особу обвинуваченої, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за викладених у вироку фактичних обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких не досліджувалися, апеляційним судом згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

За встановлених і викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегією суддів вставлено наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції наведених вимог закону не дотримався.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд вказав про ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є нетяжким, її відношення до скоєного, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Пославшись на такі обставини та про вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення через короткий проміжок часу після відбування покарання, що свідчить про те, що на шлях виправлення вона не стала, та з огляду на предмет і вартість її злочинного посягання, суд вважав за можливе обрати їй покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Однак, колегія суддів вважає, що, призначаючи ОСОБА_6 за цим законом мінімального покарання, суд першої інстанції не дав належної оцінки даним про її особу, а також безпідставно визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, що призвело до застосування стосовно неї невиправдано м`якого заходу примусу.

Зокрема, суд першої інстанції, хоча і послався формально у вироку, однак належним чином не врахував того, що ОСОБА_6 протягом 2015-2020 років сім разів була засуджена за вчинення аналогічних крадіжок та закінчені замахи на них, при чому, будучи в шести випадках звільнена від відбування призначених їй судами покарань (п`ять разів на підставі ст. 75 КК України та один раз згідно закону про амністію), переважну більшість даних злочинів скоювала у період визначених їй судами іспитових строків (а. п. 26-28, 31-32, 33-35, 36-37, 55-57). Після цього, будучи засуджена за попереднім вироком Подільського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року до реальної міри покарання у виді позбавлення волі, звільнившись з кримінальної-виконавчої установи у листопаді 2020 року (а.п. 28, 40), ОСОБА_6 на шлях виправлення не стала та, не маючи місця роботи і законних джерел заробітку, вже в січні 2021 року вчинила повторну крадіжку.

Така систематичність злочинної діяльності обвинуваченої переконливо свідчить про її наполегливе небажання стати на шлях виправлення, стійку схильність до вчинення умисних корисливих злочинів та обрання нею такого незаконного способу покращення власного матеріального становища за рахунок чужого майна, і вказує на підвищений рівень суспільної небезпечності її особи.

Крім того, суд першої інстанції, пославшись у вироку на щире каяття ОСОБА_6 , формально віднісся до визначення та суті щирого розкаяння і фактично ототожнив його з визнанням винуватості.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, така пом`якшуюча покарання обставина, як щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу скоєного, осуд своєї протиправної поведінки та критичне ставлення до неї, бажання виправити наслідки від вчиненого злочину, готовність понести заслужене покарання.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Проте, в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь-які відомості, які б підтверджували щирий жаль ОСОБА_6 з приводу скоєного та її відповідне критичне ставлення до власних протиправних дій. Більш того, згадана вище систематичність скоєння обвинуваченою подібних злочинів вочевидь свідчить про те, що своїх злочинних дій вона не засуджує і не бажає виправлятись. Тому колегія суддів не вбачає дійсного каяття обвинуваченої у скоєному, як і підстав визнавати його обставиною, що пом`якшує її покарання.

Також, посилання суду у вироку на те, що ОСОБА_6 утримує неповнолітню дитину не ґрунтується на матеріалах справи та видається сумнівним з огляду на відсутність у обвинуваченої місця роботи та законних джерел заробітку.

Враховуючи такі обставини, колегія суддів вважає, що, навіть з огляду на вартість викраденого обвинуваченою майна у даному випадку та визнання нею своєї винуватості, на що суд послався у вироку, призначення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України мінімального покарання очевидно не відповідатиме принципам індивідуалізації та справедливості покарання внаслідок м`якості і не сприятиме досягненню його мети - виправлення засудженого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

У зв`язку із цим, оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 більш суворого покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який ст. 12 КК України віднесений до нетяжкого злочину, характер та конкретні обставини його скоєння, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, не працевлаштована, має неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання.

З огляду на наведені встановлені у кримінальному провадженні обставини, що впливають на захід примусу, приймаючи до уваги дані про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченої та стійку схильність до вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, зокрема те, що у даній справі повторну крадіжку вона скоїла за сплином лише трьох місяців після відбуття покарання за попереднім вироком, що протягом 2015-2020 років вона була сім разів засуджена за вчинення аналогічних крадіжок та закінчених замахів на них, колегія суддів дійшла переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та про необхідність призначення їй покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі з огляду на вартість викраденого нею майна.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним про особу обвинуваченої, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_6 з дня її затримання, а саме з 28 січня 2021 року.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3