Справа № 164/216/21 Провадження №11-кп/802/448/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 02 квітня 2021 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:
Оскаржуваною ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Сокальського районного суду Львівської області від 15 червня 2018 року за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Своє рішення суд мотивував тим, що матеріали особової справи засудженого не підтверджують, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає ухвалу суду необґрунтованою. Посилається на те, що під час відбування покарання він був працевлаштований, з січня по квітень 2019 року працював кочегаром на котельні установи, з вересня 2019 року працював в школі ДУ «Маневицька виправна колонія №42» завхозом, з вересня 2020 року на промзоні установи, а саме виготовляв піддони, за що отримував заробітну плату. Вказує на те, що всі стягнення погашені, і він 4 рази адміністрацією установи піддавався заохоченню. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою його клопотання задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали суду та основні доводи апеляційної скарги, ОСОБА_7 , який підтримував подану апеляційну скаргу і просив скасувати рішення місцевого суду, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу і просив ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Приписами ч.2 ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
За змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Сокальського районного суду Львівської області від 15 червня 2018 року за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Згідно характеристики, яка міститься в матеріалах провадження, ОСОБА_7 в державній установі «Маневицька виправна колонія № 42» відбуває покарання у виді позбавлення волі з 16 лютого 2018 року. Засуджений працевлаштований не був, характеризується посередньо. Дев`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення розпорядку дня, невиконання законних вимог представників адміністрації установи. Три рази поміщався в ДІЗО загальним терміном на 31 добу. Стягнення на даний час погашені, за сумлінну поведінку і активну участь у роботах по благоустрою та роботах з поліпшення побутових умов установи чотири рази заохочувався адміністрацією установи.
Крім того, 22 січня 2019 року комісією установи було відмовлено у переведенні засудженого до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не стає на шлях виправлення, 8 жовтня 2019 року комісією установи йому було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення, 23 червня 2020 року комісією установи також засудженому було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення..
Наявність у ОСОБА_7 4 заохочень за весь період відбування покарання, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст.81 КК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року №2, проаналізувавши дані про ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене, доводи засудженого ОСОБА_7 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 02 квітня 2021 року щодо нього без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: