Провадження № 1-кп/243/200/2021
Справа № 243/8566/19
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
17 березня 2021 року м.Слов`янськ

Судова колегія Слов?янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001516 від 23.08.2015 року відносно обвинувачених:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який має на утриманні малолітню дитину, працюючого виконуючим обов`язки директора ТОВ Сударь, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Енем Теучезького району Краснодарського краю, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Свердловськ Луганської області, громадянина України, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257, ч. 4 ст.187 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257, ч. 4 ст.187 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257, ч. 4 ст.187 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст.263 КК України.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в обґрунтування клопотання посилалася на те, що існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, також продовжують існувати ризики, передбачені п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити речові докази, незаконно впливати на потерпілого, крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що вчинення розбійного нападу планувалось з застосуванням фізичного насильства, у тому числі зброї.
Також прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, продовжують існувати ризики, передбачені п.1- 3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду, оскільки органами досудового розслідування встановлено, що обвинувачений намагався втекти з місця події одразу після вчинення розбійного нападу, також вказане кримінальне провадження має значний суспільний інтерес, крім того, існують ризики того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити речові докази, оскільки, як встановлено на досудовому розслідуванні, вчинення розбійного нападу планувалось з застосуванням зброї, інших спеціально підшуканих предметів для вчинення розбійного нападу: ножі, дерев`яні бити, тощо, які до цього часу в повному обсязі не знайдені, незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.
Крім того, прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речові докази, які до цього часу у повному обсязі не знайдені, незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; крім того одразу після розбійного нападу обвинувачений намагався втекти.
Прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, в тому числі покинути територію України, також обвинувачений намагався втекти з місця події одразу після вчинення розбійного нападу, крім того, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, спонукати його до зміни показань або до відмови давати показання, також обвинувачений може знищити, сховати або спотворити речові докази, а саме: ножі, дерев`яні бити, тощо, які до цього часу в повному обсязі не знайдені.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначили, що обвинувачений протягом тривалого часу перебуває під вартою, хоча висунуте йому обвинувачення є необґрунтованим. ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи та малолітню дитину на утриманні. Окрім того, прокурором не доведені ризики, на які він посилається, тому просили обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 заперечували проти клопотання прокурора, просили йому відмовити, посилаючись на необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та просили застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 зазначили, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_8 є неповнолітня дитина, він одружений, має місце реєстрації та проживання, до затримання був працевлаштований, раніше не судимий. Жодних ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого не встановлено, прокурором не надано відомостей про появу нових ризиків. Зазначили, що недостатність обрання менш суворого запобіжного заходу не була спростована стороною обвинувачення, тому просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_13 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, зазначили, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні звязки, тому просять застосувати щодо ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що жодних підстав для зміни запобіжних заходів відносно обвинувачених на більш м`які немає, тому наполягав на задоволенні його клопотання про продовження дії застосованих запобіжних заходів.
Колегія суддів, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження. Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р. вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Аналогічна правова позиція викладена і у рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих їм злочинів та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1-3 ст.177 КПК України, на які посилався прокурор.
Судова колегія зазначає, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.
Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду, в тому числі покинути територію України.
Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, крім того, обвинуваченому відоме місце мешкання потерпілого та його особисті данні. Суд зважає, що реальна небезпека здійснення впливу на потерпілого може мати місце лише на початку кримінального провадження. В той же час з урахуванням наведених обставин, зокрема способу вчинення злочину, цей ризик судова колегія вважає встановленим незважаючи на надання потерпілим в судовому засіданні показань, що дійсно зменшило ризик впливу на потерпілого, але не виключило його, оскільки здійснення впливу на потерпілого може мати на меті зміну наданих ним показань або відмову від них.

В той же час суд на даній стадії провадження не вбачає наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити речові докази. Суд зважає на доводи прокурора в тій частині, що не всі речові докази були встановлені та вилучені в ході досудового розслідування і є імовірність встановлення їх місцезнаходження під час судового розгляду, але зауважує, що сторона обвинувачення визнала зібрані у кримінальному провадженні докази достатніми, після чого склала обвинувальний акт, який направила до суду. Ймовірність виявлення інших речових доказів має місце на стадії судового розгляду, але з огляду на період часу, протягом якого здійснюється судове провадження, та не встановлення стороною обвинувачення будь-яких відомостей про речові докази, суд вважає, що період існування цього ризику минув.
Судовою колегією приймається до уваги, що ОСОБА_6 утримується під вартою з 22.02.2019 р., тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судова колегія вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, які є насильницькими, попередньо спланованим розбійним нападом, вчиненим групою осіб, та організацією і керуванням озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, чітким є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України. Також суд бере до уваги аргументи захисту щодо наявності міцних соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи у обвинуваченого, однак вважає, що обставини, на які посилалась сторона захисту в якості підстав для зміни запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості та обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та нівелювати встановлені ризики.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на більш м`який, оскільки обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути йому призначене, в разі визнання його винуватим.
Відповідно до частини 4 ст. 183 КПК України, суд не вважає за доцільне визначати ОСОБА_6 розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки йому інкриміновано злочин, вчинений із застосуванням насильства.
Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, відсутність доходів і місця роботи у обвинуваченого, а також спробу ОСОБА_8 втекти з місця події суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду. Суд вважає, що обвинувачений з метою уникнути покарання у виді позбавлення волі може ухилитись від суду, в тому числі покинути територію України. Відсутність попередніх судимостей у обвинуваченого не впливає на наявність цього ризику та жодним чином не зменшує його. Посилання захисника на ту обставину, що ОСОБА_8 не переховувався від органу досудвоого розслідування та суду, а також не перебував у розшуку судом приймаються, але колегія суддів також вважає необхідним зазначити, що відразу після вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів він був затриманий та в подальшому перебував під вартою, отже підстав для висновку про відсутність наміру у обвинуваченого переховуватися від суду немає.
Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, крім того, обвинуваченому відоме місце мешкання потерпілого та його особисті данні. Суд зважає, що реальна небезпека здійснення впливу на потерпілого може мати місце лише на початку кримінального провадження. В той же час з урахуванням наведених обставин, зокрема способу вчинення злочину, цей ризик судова колегія вважає встановленим незважаючи на надання потерпілим в судовому засіданні показань, що дійсно зменшило ризик впливу на потерпілого, але не виключило його, оскільки здійснення впливу на потерпілого може мати на меті зміну наданих ним показань або відмову від них під час судового розгляду.

В той же час суд на даній стадії провадження не вбачає наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити речові докази. Суд зважає на доводи прокурора в тій частині, що не всі речові докази були встановлені та вилучені в ході досудового розслідування і є імовірність встановлення їх місцезнаходження під час судового розгляду, але зауважує, що сторона обвинувачення визнала зібрані у кримінальному провадженні докази достатніми, після чого склала обвинувальний акт, який направила до суду. Ймовірність виявлення інших речових доказів має місце на стадії судового розгляду, але з огляду на період часу, протягом якого здійснюється судове провадження, та не встановлення стороною обвинувачення будь-яких відомостей про речові докази, суд вважає, що період існування цього ризику минув.
Розглядаючи питання можливості застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, про що в судовому засіданні заявляв захисник, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, які є насильницькими, попередньо спланованим розбійним нападом, вчиненим групою осіб, та участі в озброєній банді з метою нападу на окремих осіб, з урахуванням вищенаведених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого чітким є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути призначене, в разі визнання його винуватим. Судовою колегією приймаються до уваги доводи захисника та ОСОБА_8 в тій частині, що обвинувачений має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, однак вважає ці чинники такими, що не здатні повною мірою гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі пом`якшення застосовуваного до нього запобіжного заходу. Таким чином, враховуючи всі вищенаведені обставини у їх сукупності, судова колегія приходить до переконання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та відсутність підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.
Відповідно до частини 4 ст. 183 КПК України, суд не вважає за доцільне визначати ОСОБА_8 розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки йому інкриміновано злочин, вчинений із застосуванням насильства.
Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , з огляду на тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду з метою уникнути покарання. До такого висновку судова колегія прийшла також з урахуванням тієї обставини, що обвинувачений намагався втекти з місця події відразу після вчинення інкримінованого йому діяння.
Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні з метою змусити його змінити показання задля уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин, було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, крім того, обвинуваченому відоме місце мешкання потерпілого та його особисті данні. Суд зважає, що реальна небезпека здійснення впливу на потерпілого може мати місце лише на початку кримінального провадження. В той же час з урахуванням наведених обставин, зокрема способу вчинення злочину, цей ризик судова колегія вважає встановленим незважаючи на надання потерпілим в судовому засіданні показань, що дійсно зменшило ризик впливу на потерпілого, але не виключило його, оскільки здійснення впливу на потерпілого може мати на меті зміну наданих ним показань або відмову від них.

В той же час суд на даній стадії провадження не вбачає наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити речові докази. Суд зважає на доводи прокурора в тій частині, що не всі речові докази були встановлені та вилучені в ході досудового розслідування і є імовірність встановлення їх місцезнаходження під час судового розгляду, але зауважує, що сторона обвинувачення визнала зібрані у кримінальному провадженні докази достатніми, після чого склала обвинувальний акт, який направила до суду. Ймовірність виявлення інших речових доказів має місце на стадії судового розгляду, але з огляду на період часу, протягом якого здійснюється судове провадження, та не встановлення стороною обвинувачення будь-яких відомостей про речові докази, суд вважає, що період існування цього ризику минув.
Судовою колегією приймається до уваги, що ОСОБА_9 утримується під вартою з 22.02.2019 р., тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судова колегія вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, які є насильницькими, попередньо спланованим розбійним нападом, вчиненим групою осіб, та участі в озброєній банді, організованій з метою нападу на окремих осіб, чітким є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути призначене, в разі визнання його винуватим. А відтак строк тримання під вартою слід продовжити.
Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду, крім того, суд вважає, що обвинувачений з метою уникнути покарання у виді позбавлення волі може ухилитись від суду.
Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що інкримінований обвинуваченому злочин, було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, крім того, обвинуваченому відоме місце мешкання потерпілого та його особисті данні. Суд зважає, що реальна небезпека здійснення впливу на потерпілого може мати місце лише на початку кримінального провадження. В той же час з урахуванням наведених обставин, зокрема способу вчинення злочину, цей ризик судова колегія вважає встановленим незважаючи на надання потерпілим в судовому засіданні показань, що дійсно зменшило ризик впливу на потерпілого, але не виключило його, оскільки здійснення впливу на потерпілого може мати на меті зміну наданих ним показань або відмову від них.

В той же час суд на даній стадії провадження не вбачає наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити речові докази. Суд зважає на доводи прокурора в тій частині, що не всі речові докази були встановлені та вилучені в ході досудового розслідування і є імовірність встановлення їх місцезнаходження під час судового розгляду, але зауважує, що сторона обвинувачення визнала зібрані у кримінальному провадженні докази достатніми, після чого склала обвинувальний акт, який направила до суду. Ймовірність виявлення інших речових доказів має місце на стадії судового розгляду, але з огляду на період часу, протягом якого здійснюється судове провадження, та не встановлення стороною обвинувачення будь-яких відомостей про речові докази, суд вважає, що період існування цього ризику минув.
Судовою колегією приймається до уваги, що ОСОБА_7 утримується під вартою з 22.02.2019 р., тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судова колегія вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, які є насильницькими, попередньо спланованим розбійним нападом, вчиненим групою осіб, та участі в озброєній банді, організованій з метою нападу на окремих осіб, придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, чітким є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочинів, що інкримінуються обвинуваченому та покаранню, що може бути призначене, в разі визнання його винуватим. А відтак строк тримання під вартою слід продовжити.
Аналізуючи доводи обвинувачених та їх захисників, судова колегія зауважує, що особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Судова колегія погоджується з доводами захисників в тій частині, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених з часом зменшуються, однак зазначає, що встановлені судом ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених та підстави їх наявності станом на момент розгляду клопотання не стали настільки меншими, щоб суд міг встановити достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для виконання завдань кримінального провадження.
Крім того, в даному випадку продовження тримання під вартою може бути виправданим за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності.

У світлі положень ст. 28 КПК України, з урахуванням специфіки інкримінованих обвинуваченим злочинів, дане кримінальне провадження є вочевидь складним. Відповідно, колегія суддів не вбачає надмірної тривалості тримання обвинувачених під вартою.

Таким чином, судова колегія вважає, що застосування до обвинувачених домашнього арешту на даний час є неможливим, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Окрім того, судова колегія наголошує, що з встановлених судом обставин вбачається, що лише такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків у повній мірі. За наведених обставин клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів відносно обвинувачених слід задовольнити, а клопотання обвинувачених та їх захисників про зміни запобіжних заходів на більш м`які залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 42, 45, 68, 177, 178, 183, 197, 314, 315, 395 КПК України, Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України задовольнити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - відмовити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15 травня 2021 року включно, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, який утримується в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15 травня 2021 року включно, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, який утримується в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15 травня 2021 року включно, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, який утримується в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15 травня 2021 року включно, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, який утримується в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.
Повний текст ухвали виготовлено 17.03.2021 року о 16-50 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3