ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7301/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1409/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харкова, громадянину України, з базовою середньою освітою, , який не одружений, не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимий : 1) 25.09.2000 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 215-3 КК України 1960 р. до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 45 КК України іспитовий строк 1 рік, штраф 200 грн.; 2) 09.09.2000 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 1 рік 22 дні; 3) 05.12.2006 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК звільнений з випробуванням на строк 3 роки; 4) 27.04.2007 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 3 місяці; 5) 31.05.2012 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 7 місяців 22 дні; 6) 07.11.2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 березня 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, а також того, що судовий розгляд не закінчено, з метою об`єктивного встановлення істини по справі та забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оцінюючи в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог ч.1 ст. 178 КПК України, таких, як, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, а також те, що у суду відсутні будь-які відомості щодо постійного заробітку, суд на даній стадії судового провадження прийшов до висновку про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на два місяці.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та обрати до підзахисного більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.

Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що жодний ризик, заявлений прокурором, ним не доведений, та не підтверджений в суді. Крім того, поза увагою суду залишено, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, на утриманні у нього мати-пенсіонер похилого віку, яка є інвалідом, страждає на тяжке невиліковане захворювання і потребує догляду. На думку апелянта, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою з 26.09.2018 року, ризики, на підставі яких обвинуваченому обрано запобіжний захід, суттєво зменшилися, а відтак запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно змінити на більш м`який. Крім того, майже два роки прокурор не може забезпечити явку свідків сторони обвинувачення та потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, серед яких є тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 6 років.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку знову вчинив новий корисливий тяжкий злочин за попередньою змовою групою осіб, маючи не зняті та не погашені судимості.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Між тим, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу неодноразово судимий, не має законного джерела доходу, а також міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, матір-пенсіонер похилого віку, є тими обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання про призначення покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -