ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 574/1262/19 Номер провадження 11-кп/814/561/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2019 року за №0000194, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2019 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, непрацюючого, несудимого, -
визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України і призначено йому покарання за:
- ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - 5 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки;
- ч. 1 ст. 135 КК України - 1 рік обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Ухвалено: строк відбування покарання обчислювати з 19 липня 2019 року; час перебування під вартою до набрання вироком законної сили обраховувати у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку, що один такий день відповідає двом дням обмеження волі.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 КВК України направлено ОСОБА_8 , засудженого до обмеження волі, до місця відбування покарання у порядку встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 - 100 000 гривень моральної шкоди.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 липня 2019 року приблизно о 04 годині 00 хвилин, у порушення вимог п.п. 2.3 «а», 2.9 «а», 2.10 «а, б, в, г, ґ), д, е, є», 12.2, 12.3, 12.4, 31.1, 31.4.5 «г» ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ВАЗ 210994», н.з. НОМЕР_1 , що мав несправність ходової системи у виді встановлення на задню вісь шин різних моделей з різним малюнком протектору та рухаючись по проїзній частині вул. Привокзальна у м. Буринь Сумської обл. у напрямку автовокзалу, зі швидкістю 70 км/год, перевищуючи максимально допустиму швидкість в умовах населеного пункту та наближаючись до будинку № 19 по вул. Привокзальна, проявив неуважність, зневажив безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, при виявленні небезпеки для руху у виді пішохода, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до повної його зупинки, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_10 , яка з велосипедом у руках рухалась у районі правого краю проїзної частини у попутному напрямку. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події. ОСОБА_8 після вчинення злочину з місця події зник.

Допущене водієм ОСОБА_8 порушення вимог п. 12.3 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Крім того, ОСОБА_8 19 липня 2019 року приблизно о 04 годині 00 хвилин на вул. Привокзальна у м. Буринь Сумської обл., керуючи автомобілем «ВАЗ 210994», н.з. НОМЕР_1 , після вчинення наїзду на пішохода ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, розуміючи, що поставив її у небезпечний для життя стан та усвідомлюючи те, що залишає без допомоги особу, яка внаслідок отриманих травм позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, маючи реальну можливість надати ОСОБА_10 допомогу, не виконав обов`язку, покладеного на нього п.2.10 ПДР України, не переконався, чи потребує ОСОБА_10 допомоги, не викликав екстрену медичну допомогу, не відвіз її до найближчого лікувального закладу, залишив місце ДТП на автомобілі «ВАЗ 210994», н.з. НОМЕР_1 . Проведеними пошуковими заходами 19 липня 2019 року водія ОСОБА_8 встановлено співробітниками поліції.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Конотопського районного суду Сумської області від 03 грудня 2019 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за: ч.2 ст.286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ч.1 ст.135 КК України на 2 роки позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції: безпідставно враховано щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, так як ОСОБА_8 не надав слідчому жодних даних для встановлення обставин кримінального правопорушення, визнавальні показання у суді першої інстанції обвинувачений надав, будучи викритим правоохоронними органами та під тиском беззаперечних доказів винуватості;

не взято до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, наслідки у виді смерті молодої людини, думку потерпілого, який наполягав на позбавленні волі ОСОБА_8 та обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

На думку прокурора, місцевий суд, не виконав вимоги ст.65 КК України та безпідставно застосував щодо ОСОБА_8 положення ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених; потерпілого, який також підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що 2019 року під час апеляційного розгляду він отримав від обвинуваченого 15 000 гривень у рахунок відшкодування шкоди; обвинуваченого та його захисника, які, посилаючись на законність вироку місцевого суду, заперечили проти задоволення апеляційної скарги та водночас ОСОБА_8 повідомив, що відшкодував ОСОБА_7 15 000 гривень, більше коштів останньому не сплачував, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які він засуджений та правильність кваліфікації його дій за: ч. 2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, ч.1 ст.135 КК України, а саме як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, ніким з учасників провадження не оспорюється та підтверджується зібраними у справі і перевіреними у суді доказами, оціненими у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Згідно з положеннями статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
Згідно з ч.1 ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання визнається, зокрема, щире каяття.
На думку апеляційного суду, неспроможними є доводи прокурора про відсутність щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений визнав винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, надав належну критичну оцінку своїй протиправній поведінці, вибачився перед потерпілим та частково відшкодував збитки потерпілому.

На противагу доводам апелянта, колегія суддів зауважує, що щире каяття можливе як під час дізнання, досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Водночас суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими доводи прокурора про безпідставність застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У відповідності до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу винного, який на обліку у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, дані досудової доповіді, за якими виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити певну небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб, виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів з боку уповноваженого органу з питань пробації, наявність обставин, які пом`якшують покарання повне визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому та обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Так, місцевий суд з урахуванням особи винного та наявності кількох наведених обставин, які пом`якшують покарання та, на думку суду першої інстанції, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 основного покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст.286 КК України, та призначив обвинуваченому основне покарання за вчинення даного кримінального правопорушення у вигляді обмеження волі.

Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Аналіз положень ст.69 КК України вказує на те, що підставою для застосування зазначеної норми є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а дані обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винного, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Колегія суддів зауважує, що ці обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Водночас місцевий суд, призначаючи ОСОБА_8 основне покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України не навів переконливих мотивів прийнятого рішення та жодним чином не обґрунтував, яким є зв`язок перерахованих ним обставин, які пом`якшують покарання повне визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, щире каяття та часткове відшкодування збитків потерпілому, із вчиненим ОСОБА_8 кримінальним правопорушенням і чому вони з урахуванням особи обвинуваченого істотно знизили тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Водночас суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, так як ОСОБА_8 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп`яніння, перевищуючи швидкісний режим у населеному пункті, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, вчинив, хоча і з необережності, але тяжкий злочин з невідворотними наслідками, що спричинили смерть ОСОБА_10 . При цьому поведінка обвинуваченого після вчинення злочину виразилась у демонстрації крайньої байдужості до життя травмованої людини, про що свідчить залишення ним місця ДТП.
Наведене значно підвищує як суспільну небезпечність особи обвинуваченого, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Поза увагою місцевого суду залишилась також думка потерпілого, який просив суворо покарати обвинуваченого, яка зважаючи на двооб`єктний характер злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, хоча і не є вирішальною, однак підлягає обов`язковому врахуванню у сукупності з іншими обставинами справи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що наслідки у виді смерті людини не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виді, яка до того ж відшкодована обвинуваченим не у повному обсязі.

На переконання суду апеляційної інстанції, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності, з урахуванням особи обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Таким чином, застосування щодо ОСОБА_8 при призначенні основного покарання за ч.2 ст.286 КК України положень ст. 69 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок місцевого суду частині призначення обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку у цій частині.
При призначенні покарання обвинуваченому за ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості даного кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер даного злочину та його високий ступінь суспільної небезпеки, виходячи з обставин вчинення, що призвів до непоправних наслідків у виді смерті молодої жінки, крайнє байдужу поведінку ОСОБА_8 після вчинення злочину, який залишив місце ДТП, одночасне ігнорування обвинуваченим декількох пунктів ПДР України, особу обвинуваченого, який визнав винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, є несудимим (т.1 а.к.п. 209), особою молодого віку (т.1 а.к.п. 212), перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину (т.1 а.к.п. 42), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.1 а.к.п.205-206), за його місцем реєстрації зареєстрована його мати (т.1 а.к.п. 211); той факт, що 22 грудня 2018 року обвинувачений за постановою поліцейського притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, те, що щодо обвинуваченого приблизно за пів року до вчинення злочину, складались протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема, за ст.124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП, за результатами розгляду яких місцевим судом закрито провадження у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення (т.1 а.к.п. 76, 204); відсутність скарг на поведінку ОСОБА_8 та компрометуючих матеріалів з боку Буринського ВП (а.м.п. 204); дані досудової доповіді, за якими ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб як середній, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити певну небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб), виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів з боку уповноваженого органу з питань пробації (а.к.п. 75-77); думку потерпілого, який просив суворо покарати обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття і добровільне часткове відшкодування завданих збитків (з 2019 року по 03 серпня 2021 року у сумі 15 000 гривень) та обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та основне покарання обвинуваченому за ч.2 ст.286 КК України повинно бути призначено у виді позбавлення волі у межах санкції вказаної частини статті.

На думку апеляційного суду, таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та сприятиме меті покарання, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Зважаючи на встановлені вище обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та дані про особу обвинуваченого у їх сукупності, з урахуванням численної кількості порушених обвинуваченим пунктів ПДР України, які, зокрема, виразились у грубому ігноруванні вимог щодо заборони керування транспортними засобами у стані сп`яніння та перевищенні швидкісних обмежень у населеному пункті, невідворотних наслідків, що настали внаслідок вчинення злочину, колегія суддів, вважає за необхідне та доцільне призначити ОСОБА_8 додаткове покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами у максимальному розмірі, закріпленому у санкції ч.2 ст.286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Так, ПДР України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, а тому уникнення обвинуваченим додаткового покарання за обставин даного кримінального провадження у справедливому розмірі негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.

У свою чергу, призначене місцевим судом покарання за ч.1 ст.135 КК України, яке за санкцією даної норми не є мінімальним, призначено з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його посилення, як про це просить апелянт.

Виходячи з вимог апеляційної скарги, у якій прокурор просить застосувати найбільш сприятливий принцип призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні обвинуваченому остаточного покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України.

Зважаючи на викладені вище обставини та відповідні їм правовідносини, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції - скасуванню у частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного місцевим судом додаткового покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та неправильним застосуванням місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням ст.69 КК України при призначенні основного покарання за ч.2 ст.286 КК України, яка не підлягає застосуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку у цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 у частині призначення покарання - скасувати.
Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за:
- ч. 2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

- ч.1 ст.135 КК України 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19 липня 2019 року по 03 серпня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 19 липня 2019 року.
В іншій частині вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4