Номер провадження: 11-кп/813/825/21
Номер справи місцевого суду: 502/1123/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

представника служби у справах дітей Кілійської міської ради - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 14.11.2019 року у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2019 року, яким:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, з базовою загально-середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, учня 2-го курсу ДНЗ «Кілійський професійний ліцей», неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, з базовою загально-середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, учня 2-го курсу ДНЗ «Кілійський професійний ліцей», неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 30.03.2018 року Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 30.03.2018 року та за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 обчислений з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судами обставин.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнані винними в тому, що 01.01.2019 р. в проміжок часу між 20:30 та 22:00 (більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено) ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, шляхом перестрибування через паркан проникли на подвір`я житлового будинку АДРЕСА_2 . Знаходячись на подвір`ї вказаного будинку ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за допомогою тачки, яку знайшли там же, завантажили до неї та вивезли шляхом відчинення воріт, зачинених на запірний пристрій, диск заднього колеса трактора Т-40М вартістю 1262,79 гривень та чотири вантажі заднього колеса трактора Т-40М загальною вартістю 985,28 гривень, які привезли до будинку АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_11 , таким чином заволодівши вказаним майном, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2248,07 гривень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок Кілійського районного суду Одеської області від 14.11.2019 року змінити і призначити йому більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Свої вимоги мотивує тим, що в ході слідства він визнав свою вину в скоєному злочині в повному обсязі, підтвердив всі обставини, які були встановлені в ході досудового слідства, щиро розкаявся в скоєному злочині, активно сприяв розкриттю злочину на досудовому слідстві, збитки відшкодовано. Суд першої інстанції, призначаючи покарання не врахував ту обставину, що на момент винесення вироку він являвся студентом 2 курсу ДНЗ «Кілійського професійного ліцею», виховувався в неповній родині, мати тривалий час хворіла та фактично 2 роки він жив самостійно.

У заперечення на апеляційну скаргу прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_13 просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 відхилити, вирок Кілійського районного суду Одеської області від 14.11.2019 року залишити без змін.

Заперечення обґрунтовує тим, що при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 судом враховано ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини їх вчинення, форму вини, наслідки цих діянь, дані про винну особу, обставини, що впливають на призначення покарання, ставлення такої особи до своїх дій.

Крім того, суд першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_11 прийняв до уваги те, що останній вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком Кілійського районного суду Одеської області від 30.03.2018 року.

Обвинуваченим ОСОБА_12 вирок Кілійського районного суду Одеської області від 14.11.2019 не оскаржується, в зв`язку з чим апеляційним судом стосовно останнього вирок не переглядається.
У судове засідання апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та їх законі представники ОСОБА_14 та ОСОБА_15 будучи неодноразово належним чином повідомленими про дату, місце та час судового розгляду не з`явилися, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили, що на думку апеляційного суду свідчить про небажання останніх приймати участь в апеляційному суді.

З огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, врахувавши думку прокурора, потерпілого, захисника та представника служби у справах дітей Кілійської міської ради, апеляційний суд вважав за необхідне провести розгляд за відсутності обвинувачених та їх законних представників, та за участі захисника обвинуваченого, оскільки у такому випадку, право на захист неповнолітнього обвинуваченого не порушується.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 , думку представника служби у справах дітей Кілійської міської ради, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у сховище за ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які покладені у вироку суду та яким наданий відповідний аналіз.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_11 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст. 65 КК України ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його неповнолітній вік, умови життя, виховання та розвитку, а також стан здоров`я, негативні характеристики останнього, його роль, а також ставлення до вчиненого діяння та обставину, яка у відповідності до вимог ст. 66 КК України помякшує його покарання - щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення та активне сприяння розкриттю злочину.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції також врахував ту обставину, що обвинувачений вчинив злочин, який йому інкримінується у період відбуття покарання за попереднім вироком Кілійського районного суду Одеської області від 30.03.2018 року, за яким він був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та із застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, зокрема і помякшуючі покарання обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65, 71 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства. При цьому суд фактично призначив обвинуваченому мінімальне покарання, яке можливо призначити у даному випадку у разі призначення покарання за сукупністю вироків.
Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.
Доводи обвинуваченого, які зазначені в апеляційній скарзі про наявність підстав для призначення йому більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вчинення ним злочину у період відбуття покарання з випробуванням та призначення покарання за цим вироком за сукупністю вироків, у відповідності до вимог кримінального закону, позбавляло суд призначити йому більш м`яке покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.
Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 12.03.2020 у справі № 752/2269/18), якою вказано на те, що для осіб, які вчинили злочин у період іспитового строку, остаточне покарання має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим і розцінюється як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На цей час практика Верховного Суду щодо застосування наведених норм є усталеною, аналогічні правові позиції сформульовано за результатами касаційного розгляду справ № № 127/4760/18, 266/3940/16-к, 442/644/17 тощо.
При цьому, апеляційний суд враховує надані в апеляційному суді пояснення потерпілого ОСОБА_8 про те, що викрадене майно йому повернуто, водночас до теперішнього часу збитки не відшкодовано.
Також судовою колегією враховано покази представника служби у справах дітей, яка вказала, що на даний час обвинувачений вже не навчається у ДНЗ «Кілійський професійний ліцей», перебуває дома і проживає разом зі своєю матір`ю, а іншими даними про працевлаштування обвинуваченого, служба в справах дітей не володіє.
При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону чи невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вважає, що ухвалений по справі вирок відносно ОСОБА_11 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.
За наведених вище обставин, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок районного суду залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 14.11.2019 року у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2019 року відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4