Справа № 127/8860/21
Провадження №11-кп/801/901/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172 від 23.02.2021,
якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну застосованого запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, задоволено клопотання прокурора, продовжено застосований строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, м. Біробіджан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0000172 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 - ч.2 ст. 185КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, яке мотивував тим, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, а саме:
переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності та у разі доведеності його вини, останньому загрожує реальна міра покарання до 6 років позбавлення волі, у зв`язку з чим є підстави вважати, що обвинувачений матиме можливість і буде уникати явки до суду з метою ухиленні від кримінальної відповідальності;
незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показань та уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обвинуваченому достовірно відомо місце проживання свідків у кримінальному провадженні, оскільки сторона захисту ознайомилась з матеріалами кримінального провадження у повному обсязі, у зв`язку з чим є підстави вважати, що обвинувачений матиме реальну можливість і буде впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів у суді;
вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений схильний до вчинення кримінальних правопорушень, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 є особою яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, і хоча судимість на даний час погашена, однак вважав, що обвинувачений на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність.
Прокурор звернув увагу суду на те, що ОСОБА_7 27.11.2020 повідомлено про підозру СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві за ч.1 ст.185 КК України у кримінальному провадженні № 0009617, в рамках якого обвинувачений оголошений в розшук. Також обвинувачений офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, стійких соціальних зв`язків, а тому вважав, що ОСОБА_7 є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Обставинами, що дають підстави обґрунтовано обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні ряду вказаних кримінальних правопорушень є докази зібрані у ході досудового розслідування, зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування доданого до обвинувального акту та, які будуть досліджені в ході судового слідства.
Тяжкість вчинених злочинів та міра можливого покарання, особа обвинуваченого, його репутація та соціальні зв`язки, свідчать про те, що на даний час зберігаються ризики, які були попередньо встановлені та стали підставою для законного застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , в рамках даного кримінального провадження прокурор вважав недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам. А тому вважав, що існує необхідність в продовженні застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений заперечив щодо продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, повідомив що має дружину, дитину, просив відмовити прокурору та змінити запобіжний захід на інший.
Захисник ОСОБА_8 заперечив щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в клопотанні прокурора не визначені та не обґрунтовані ризики, на які посилається прокурор. Ризики лише перераховані та не підтверджені, просив суд відмовити в клопотанні прокурора.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з тримання під вартою.
Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено.
Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Визначено, що ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 18 червня 2021 року по 16 серпня 2021 року включно.
Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень. У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
-прибувати на виклики суду за першою вимогою;
- не відлучатись з місця проживання без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- утримуватись від спілкування з особами, які являються свідками у кримінальному провадженні;
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 року, ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування пропущення строку на апеляційне оскарження захисник вказав, що повний текст оскаржуваного судового рішення від 18.06.2021 ним було отримано 23.06.2021, у зв`язку з чим він в цей же день, через відділення поштового зв`язку, невідкладно на адресу Вінницького апеляційного суду надіслав вказану апеляційну скаргу. Проте, 29.06.2021 року ним було отримано повідомлення із поштового відділення №18 м. Вінниці, що конверт з вмістом апеляційної скарги невідомих йому причин було повернуто до відділення зв`язку. В той же день він повторно направив на адресу Вінницького апеляційного суду нову апеляційну скаргу. Тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ним було пропущено з поважних причин.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах,оскільки не зазначено жодного доказу, на підставі яких суд робив свої висновки, не наведено обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не дотримано та необґрунтовано мету та підстави застосування тримання під вартою. В своєму клопотанні прокурор не зазначив, які саме матеріали доводять його зміст, жодного доказу не долучив. Вважає, що наявність ризиків на які вказує прокурор та суд, ґрунтуються лише на припущеннях сторони обвинувачення.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу підтримав повністю, просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи.

Обвинувачений ОСОБА_8 апеляційну скаргу свого захисника з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 року підтримав, і також просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_10 заперечив щодо задоволення клопотання апелянта про поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021, а також заперечив щодо задоволення самої апеляційної скарги, посилаючись на їх безпідставність, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників провадження не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи клопотання захисника викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 року підлягає до задоволення.

Відповідно до п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною 1 ст.117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Вирішуючи питання про вагомість причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд виходить з положень ст.24 КПК України, якою гарантується право на оскарження процесуальних рішень.

Такі положення є складовою права особи на захист та справедливий суд.
Згідно чинного законодавства поновити процесуальний строк суд може лише з поважних причин.

Встановлено, що 29.06.2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 із клопотання про поновлення йому строку та об`єктивними даними, які свідчать про наявність поважних причин для поновлення захиснику строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали від 18.06.2021 року.

Також колегія суддів заслухавши доповідача, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи самої апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно положення ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
При вирішенні питання про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника щодо обрання останньому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою та задовольняючи клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, може продовжити свою злочинну діяльність, переховуватись від суду, вчиняти нові злочини, незаконно впливати на потерпілого та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. При цьому, підстав для застосування ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу судом встановлено не було.

Також суд першої інстанції виходив з того, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в ньому ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та неможливим і саме тримання під вартою може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам.

При цьому, суд першої інстанції враховуючи майновий стан обвинуваченого, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу останньому, визначив заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого в ході досудового слідства виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до не тяжких злочинів та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України, який відповідно до ст.12 КК України віднесений до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження в ході судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання у м. Вінниці, дружини, дитини про що зазначив обвинувачений в ході апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

В даному випадку продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом першої інстанції щодо висловленої в судовому засіданні позиції як обвинуваченого, так і захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого.
Також апеляційний суд враховує те, що згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення останньому певного виду запобіжного заходу, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних в тому числі насильницьких дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою в силу ст.89 КК України, проте був засуджений та реально відбував призначені покарання, наявність сім`ї не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, також відсутність постійного місця роботи, наявність оголошеної підозри СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві за ч.1 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0009617, в рамках якого ОСОБА_7 оголошений у розшуку вказують на обґрунтованість продовження застосованого до останнього, саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Згідно ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людинисуд першої інстанції правильно, на законних підставах визначив розмір застави, який є достатній забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Поновити захиснику ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2021 року щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК Українистроку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4