КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/901/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 5 ст. 186 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

11 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор" матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року у кримінальному провадженні №0005592 щодо ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 186,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,
В с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 10.01.2021 року включно з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у виді 300 (трьохста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 630 600 грн.

Мотивуючи таке рішення, суд першої інстанції вказує на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшились та не змінились, а тому з урахуванням тяжкість злочину, який є злочином проти власності, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та який вчинено групою осіб, з врахуванням розміру завданої шкоди, особи обвинуваченого, який має постійне місце проживання, при цьому раніше судимий, не працює, не одружений, що свідчить про відсутність у нього підтверджених міцних, соціальних, сімейних зв`язків, з урахуванням поведінки ОСОБА_10 , який після події злочину, зник з місця події, суд прийшов до висновку, що більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, не зможе запобігти вказаним в клопотанні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .
При цьому суд вважав за необхідне визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить повністю скасувати ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За доводами апелянта, ухвала суду першої інстанції винесена із порушенням норм чинного кримінально-процесуального законодавства України, а також прав та охоронюваних законом інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 .

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що під винесення оскаржуваної ухвали мало місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що, на думку апелянта, призвело до винесення неправомірного рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які не підтримали апеляційної скарги, посилаючись на неактуальність оскаржуваної ухвали, адже, строк тримання під вартою вже було продовжено іншою ухвалою суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 10 січня 2021 року включно з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 630600грн.
Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, який, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого передбачає до 13 років позбавлення волі.
Суд першої інстанції при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченому ОСОБА_6 строку під вартою, з урахуванням доводів прокурора, викладених у клопотанні, щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням стадії судового розгляду, тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 та даних про його особу, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого передбачає до 13 років позбавлення волі, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.
Більш того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано й ту обставину, що ОСОБА_6 раніше судимий, та поведінку останнього після вчиненого, зокрема, дії останнього, направлені на зникнення з місця події.
В апеляційній скарзі захисника не наведено доводів про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, чи безпідставне їх врахування судом першої інстанції при продовженні ОСОБА_6 дії запобіжного заходу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, не можуть забезпечити уникнення ризиків та виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченому запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризик чого є реальним та дійсним.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Що стосується прохання, висловленого в апеляційній скарзі про скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 р. вцілому, в тому числі в частині визначеної судом застави, то на переконання колегії суддів і в цій частині ухвала суду є обґрунтованою з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому злочину, пов`язаного зі спричиненням значної шкоди, тому розмір застави йому визначений у межах, передбачених ст. 182 КПК України, і в цій частині суд першої інстанції навів у судовому рішенні мотиви визначення застави саме у такому розмірі.
Таким чином, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 р. є законною, обґрунтованою і вмотивованою, постановлена згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, а доводи апеляційної скарги захисника, які до того ж не були підтримані обвинуваченим під час апеляційного розгляду, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 -1 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року , якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 10.01.2021 року включно з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у виді 300 (трьохста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 630 600 грн. - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4