Справа № 558/88/21
номер провадження 1-кп/558/47/21
В И Р О К
Іменем України
12 травня 2021 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000048, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Берестечко, Демидівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 12 квітня 2020 року, приблизно о 21:00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи частково технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год по автомобільній дорозі сполученням «Рівне-Млинів-Демидівка-Пашева», а саме: в с. Пашева, Демидівського району Рівненської області, на асфальтованій ділянці дороги, в порушення вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, пункту 11.3., згідно якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, пункту 12.4., згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не зреагував на її зміну перед зміною напрямку руху керованого ним автомобіля, не переконався у безпечності маневру і що він не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем с. Пашева, Демидівського району Рівненської області, який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичного експерта №105 від 2 вересня 2020 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 1 ступеня тіл Тh1-Тh3 (грудних) хребців, які згідно п.2.2.1.в. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 Міністерства охорони здоров`я від 17.01.1995) мають ознаки середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/118-20/11227-ІТ/3.1-1138 від 17 грудня 2020 року, з технічної точки зору у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2107», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, який вимагає, що водій перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Зазначену кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає вірною.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, дав показання про те, що 12 квітня 2020 року близько 21:00 години він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, автомобілем марки «ВАЗ-2107», що належить його дружині, поїхав у сусіднє с. Пашева. Повертаючись додому зрозумів, що їде не в тому напрямку, а тому розвернувся та поїхав назад в напрямку с. Пашева. Через метрів тридцять після розвороту, проявив неуважність та виїхав на смугу зустрічного руху, де в той час їхав велосипедом потерпілий ОСОБА_5 і здійснив наїзд на велосипедиста. Після зіткнення з велосипедистом, він вийшов з автомобіля, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 та запитав чи з ним все добре. ОСОБА_5 відповів, що піде додому. Після цього, він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та поїхав додому. На час дорожньо-транспортної пригоди дорожнє покриття було в належному стані, погодні умови були сприятливими, опадів не було, інших транспортних засобів чи перешкод на дорозі не було.

У вчиненому щиро розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 подав до суду заяву в якій просив розгляд кримінального провадження провести без участі потерпілого ОСОБА_5 та представника потерпілого (а.п. 31).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, тому, за згодою сторін судового провадження, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як показання свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи. Обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Судом зроблений висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведено повністю, а тому суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» із змінами та доповненнями, який вступив в дію з 1 липня 2020 року посилено відповідальність за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Закон який посилює кримінальну відповідальність не має зворотної дії в часі.

Зважаючи на те, що злочин був вчинений ОСОБА_3 до набрання чинності законом, що посилює відповідальність за вчинення такого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, яка діяла до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.
Відповідно до п. 21 вказаної Постанови, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Тому при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вищевказаних вимог, враховує наступне.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України згідно ст. 12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин з необережною формою вини.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п. 86), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п. 88), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 87).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння (а.п. 77).
Також суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого, який висловив щирий жаль з приводу даної події, думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , який просив призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене Законом, посилаючись на те, що обвинуваченим було відшкодовано потерпілому заявлену ним матеріальну та моральну шкоду та те, що потерпілий до обвинуваченого претензій не має.
Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення неправомірних дій, а також те, що обвинувачений одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимий, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим встановлено, що згідно постанови Демидівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2020 року відносно ОСОБА_3 застосовано за вчинене 12 квітня 2020 року адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
До суду потерпілий ОСОБА_5 подав цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 2100,00 гривень.

Під час розгляду кримінального провадження представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав до суду заяву про залишення вказаного цивільного позову ОСОБА_5 без розгляду, посилаючись в заяві та в судовому засіданні на добровільне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_3 матеріальної шкоди.

З цих підстав, суд приходить до висновку про залишення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2100,00 гривень без розгляду.

Документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 4576,60 гривень (витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи), згідно вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави (а.п. 43, 58, 106).
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.
На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 12, 53, 286 КК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 (Три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи в розмірі 4576,60 гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2100,00 гривень, залишити без розгляду.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувати.

Речові докази:

- трап`яну кепку світло-зеленого кольору, що упакована в пакет з написами «Національна поліція України, Головне слідче управління» №7167456, - повернути власнику;

- корпус поворотника, що упакований в пакет з написами «Національна поліція України, Головне слідче управління» №7167457, - повернути власнику;

- уламки скла, що упаковані в пакет з написами «Національна поліція України, Головне слідче управління» INZ1091268, - знищити;

- велосипед з ознаками пошкодження, повернути власнику;

- переднє колесо велосипеда з ознаками пошкодження, що передане на зберігання до камери зберігання речових доказів Сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, - повернути власнику;

- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на зберігання на територію Сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, - повернути власнику.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу через Демидівський районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1 .