Провадження № 1-кс/947/9081/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000659 від 26.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000659 від 26.05.2020 року за фактами заволодіння групою невстановлених осіб шляхом обману чужим майном - 208/1000 частинами квартири АДРЕСА_1 загальною площею 252,1 кв.м. шляхом обману за ч. 4 ст. 190 КК України.
Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви про вчення кримінального правопорушення уповноваженого представника ОСОБА_4 (рос. ОСОБА_5 ) - ОСОБА_6 .
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_4 (рос. ОСОБА_5 ) згідно договору купівлі-продажу від 07.04.2014 та договору дарування від 21.06.2017, посвідчених державним нотаріусом другої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 є власницею 208/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 252,1 кв.м., яка розташована на 3 та мансардному поверхах будинку.
У другій половині 2017 року,група невстановлених осіб, розуміючи, що ОСОБА_4 мешкає у м. Москва Російської Федерації, а тому захистити її право власності потерпілій буде складно, діючи за попередньою змовою,з корисливих мотивів, розробила та реалізувала злочинний план щодо заволодіння чужим майном - 208/1000 частинами квартири ОСОБА_4 АДРЕСА_1 , загальною площею 252,1 кв.м.
Так, з метою заволодіння вказаним нерухомим майном ОСОБА_5 група невстановлених осіб на початку жовтня 2017 року підробила наступні офіційні документи:
- свідоцтво № 15002431 від 17.01.2011 на ім`я ОСОБА_8 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів будівельних норм і правил, яке видане нібито Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю в Одеській області за підписом від імені заступника начальника ОСОБА_9 про відповідність закінченого будівництвом об`єкта: «Реконструкція частини квартири АДРЕСА_2 з виділом у самостійну одиницю, без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані та переобладнання горища в мансарду із присвоєнням адреси: АДРЕСА_3 , загальна площа 148,9 кв.м., проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації» (свідоцтво видано нібито на підставі «акту про готовність об`єкту до експлуатації від 17.01.2011 року»);
- технічний паспорт від 05.10.2017 на ім`я ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 від імені ТОВ «ПІВДЕНЬЖИТЛОБУД» на квартиру загальною площею 147,9 кв.м. разом із мансардою площею 28,6 кв.м.;
- технічний паспорт від 05.10.2017 на ім`я ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 від імені ТОВ «ПІВДЕНЬЖИТЛОБУД» на квартиру загальною площею 148,9 разом із мансардою площею 28,6 кв.м.
При підробці зазначених технічних паспортів до планів приміщень квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , були включені приміщення 208/1000 частин квартири, які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , а зокрема приміщення загальною площею 50,8 кв.м.: приміщення 2 жилих кімнат площею 9,1 кв.м. та 18,6 кв.м., кухні площею 13,2 кв.м., коридору 8,2 кв.м. та туалету 1,7 кв.м.
Надалі, 06.10.2017 о 15:09 державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_10 зареєструвала заяву ОСОБА_8 № 24534981 про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 .
Цього ж дня державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_11 на підставі підроблених технічного паспорту від імені ТОВ «ПІВДЕНЬЖИТЛОБУД» від 05.10.2017, свідоцтва про відповідність № 15002431 від 17.01.2011 о 15:09 вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис (відомості) про право власності 22773898 та відкриття розділу по квартирі АДРЕСА_2 щодо нового об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 101, який нібито перебуває у власності ОСОБА_8 .
Надалі, 11.10.2017 о 14:02 державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_11 на підставі заяви ОСОБА_8 від 06.10.2017 (15:09:29) прийняв рішення № 37519386 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 , уродженцем Рівненської області.
Після чого, 14.11.2017 о 14:17 державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_12 зареєструвала заяву ОСОБА_8 № 25203117 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 54А.
Цього ж дня, 14.11.2017 о 14:31 державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_11 прийняв рішення №38120154 про реєстрацію змін розділу: квартиру АДРЕСА_4 , також виправлено індивідуальний податковий номер ОСОБА_8 з НОМЕР_1 на .
Через тиждень після реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_8 23.11.2017 приватний нотаріус ОСОБА_13 о 17:10 посвідчила договір купівлі-продажу №922, згідно якого ОСОБА_8 в особі діючого на підставі довіреності ОСОБА_14 (уродженець Рівненської області) продав за 249 883 грн., а ОСОБА_15 (уродженець Рівненської області) купив квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 147,9 кв.м.
Згідно інформаційної довідки № 262814122 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.06.2021 власником квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101) є ОСОБА_15 .
Також, матеріали досудового розслідування вказують на те, що невстановлені особи в період 2017-2020 самочинно прибудували на даху будівлі АДРЕСА_5 до приміщень, які перебували у власності ОСОБА_4 додатково приміщення площею 98,1 кв.м.
Листом Департаменту культури, національностей, релігії та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 17.04.2020 за № М-20/01-18/46 повідомлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_5 прибутковий будинок Новикова, споруджений у 1891 році за проектом архітектора ОСОБА_16 , прийнята під охорону держави рішенням Одеського обласного виконавчого комітету від 27.12.1991 № 859 як пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення та від 25.12.1984 № 652 як пам`ятка історії місцевого значення.
Відповідно до наказу Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 за № 728/0/16-08 об`єкт занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за № 114-ОД.
Також, зазначеним листом проінформовано про те, що спеціалістом департаменту ОСОБА_17 07.04.2019 проведено перевірку зазначеного об`єкту та встановлено:
1) на внутрішньо дворовому лівоворотньому флігелі будівлі-пам`ятки над приміщеннями квартири АДРЕСА_2 третього поверху влаштовано надбудову з легкоячеїстих блоків з віконними прорізами,
2) на правоворотньому флігелі будівлі-пам`ятки над приміщеннями третього поверху наявне влаштування надбудови з металевих конструкцій та частково з легкоячеїстих блоків, яку видно з боку чільного фасаду будівлі-пам`ятки з боку
АДРЕСА_6 ) власниками квартири не було укладено охоронний договір у порушення ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
За результатами перевірки складено акт від 07.04.2020 та власникам квартири надіслано припис від 09.04.2020 за № 01-12/9, направлено листа від 17.04.2020 за № 20/01-18/47 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про необхідність проведення перевірки.
Вказана квартира є доказом злочину, приміщення квартири зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту, обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та під час судового розгляду обвинувального акту підлягають дослідженню судом.
Крім того, забезпечення незміни зазначеного речового доказу злочину обумовлено можливою необхідністю проведення під час досудового розслідування судових експертиз та досліджень як доказу в суді з метою всебічного дослідження обставин події.
Таким чином, під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенін арешту на майно, з метою забезпеченні збереження речового доказу.
З огляду на зазначене, є достатні підставі вважати, що не накладення арешту може зашкодити кримінальному провадженню, створить ризики приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі речового доказу, перешкодить виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, негативно вплине на дієвість провадження, перешкодить притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб.
2. Позиції учасників при розгляді клопотання.
Від прокурора надійшла заява про розгляду клопотання про арешт майна без його участі.

Згідно вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про накладення арешту на майно без виклику власників майна, з метою забезпечення арешту майна, в цілях запобігання його відчуження.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

3. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 3 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч. 11 ст. 170 КПК України - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.
Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , існує сукупність достатніх підстав вважати, що вона є об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки як вбачається з клопотання та долучених в обґрунтування матеріалів, досудове розслідування здійснюється за фактом заволодіння групою невстановлених особі шляхом обману чужим майном, а саме зазначеною квартирою.

Відповідно до долученої до матеріалів клопотання постанови про визнання речовим доказом від 23.06.2021 року, об`єкт нерухомого майна, на який сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнаний речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000659 від 26.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речового доказу.

3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, об`єкт нерухомого майна відповідає критеріям речових доказів.
Оскільки об`єкт нерухомого майна є об`єктом кримінально-протиправних дій, слідчий суддя вважає, що існує ризик його відчуження, перетворення, передачі права власності та користування третім особам, а також в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначений у клопотанні об`єкт нерухомого майна.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
3.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
Також, враховуючи те, що існує ризик відчуження, перетворення, поділу нерухомого майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, слідчий суддя вважає за необхідне накласти заборону користування, розпорядження, здійснення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна, з метою запобігання вищевказаним ризикам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000659 від 26.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), яка належать на праві власності ОСОБА_15 , РНОКПП НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпорядження, користування, та проведення будівельних, ремонтних робіт у вказаній квартирі.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 ..
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1