Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/34/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.04.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозоватка Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування завданої моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень та 5 632 (п`ять тисяч шістсот тридцять дві) гривні 00 копійок, понесених витрат на правову допомогу.
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

О 00 годині 00 хвилин 21 лютого 2017 року на території водоймища, яке розташоване в с. Леонтовичі Новоукраїнського району Кіровоградської області, між потерпілим ОСОБА_9 , свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_7 виникла сварка з приводу вилову риби на вказаному водоймищі. У ході сварки, коли потерпілий ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_11 та хотів перешкодити останньому у діставанні рибацької сітки з водойми, в момент коли потерпілий ОСОБА_9 нахилився до ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_7 руками обхватив ОСОБА_9 та поштовхом кинув на лід.
Під час знаходження потерпілого ОСОБА_9 у горизонтальному положенні на правому боці ОСОБА_12 наніс не менше трьох ударів ногами по обличчю ОСОБА_9 , а обвинувачений ОСОБА_7 , який стояв позаду ОСОБА_9 , ногою взутою в черевик наніс не менше одного удару в область 9-10 ребер праворуч по передній пахвинній лінії.
Згідно із висновком експерта № 6 від 21 лютого 2017 року у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у ділянці верхньої повіки ліворуч; крововиливу у слизову верхньої губи праворуч; садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч; саден (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру, перелом 9, 10 ребер праворуч по передній пахвинній лінії. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у ділянці верхньої повіки ліворуч; крововиливу у слизову верхньої губи праворуч; садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч; саден (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та утворилися від не менш як 3 травматичних впливів. Тілесні ушкодження у вигляді переломів 9 та 10 ребер відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 25/6 від 27 березня 2017 року крововилив у ділянці верхньої повіки ліворуч, крововилив у слизову верхньої губи праворуч, садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч, садна (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру виникли від ударів ОСОБА_12 , перелом 9, 10 ребер праворуч по передній пахвинній лінії, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, виникли від не менше 1 удару ОСОБА_7 .
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 284 КПК України.
Вважає, що при ухваленні вироку районного суду мали місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та інші істотні порушення чинного законодавства.
При цьому вказує на те, що під час судового провадження судом досліджено цілий ряд доказів, однак деяким з них при ухваленні вироку суд взагалі оцінку та аналіз не надав, та взагалі не взяв їх до уваги, а деякі докази оцінено судом вибірково і не в повному обсязі.
В основу вироку суд поклав висновки судово-медичних експертиз № 6 від 21.02.2017, № 25/6 від 27.03.2017, № 43/25/6 від 24.04.2017, які не можуть бути доказом в зв`язку з тим, що їх складено експертом ОСОБА_14 , яка на момент їх складення судовим експертом не являлась, складати вказані висновки експерта не мала права. Тому вважає, що слідчий не мав права призначати проведення експертизи ОСОБА_14 . Наслідком вказаних порушень є неможливість використання вказаних «висновків» в якості доказів по справі.
Посилається на ч.1 ст. 69 КПК України, якою визначено, що експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.
Також, ч.1 ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» № 4038-XII від 25.02.1994 визначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. А згідно ч.2 ст. 9 вказаного закону, особа або орган, які призначили судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів. Станом на момент призначення експертиз та їх проведення вказана особа до Реєстру атестованих судових експертів включена не була.
Зазначене беззаперечно доводиться доказами по справі, а саме: відповіддю на адвокатський запит Міністерства юстиції України від 27.09.2017 де зазначено, що відомості стосовно ОСОБА_14 внесено до електронної бази даних Реєстру атестованих судових експертів на підставі подання керівника КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 23.06.2017 № 1570, тому вона набула статусу судового експерта та отримала право проводити експертизи тільки з 23.06.2017, а саме після внесення її до Державного реєстру атестованих судових експертів. Вважає, що дана обставина виключає можливість призначення проведення експертизи вказаній особі та складення нею будь-якого документу, який міг би бути використаний в якості доказу по даному кримінальному провадженню. Порушення вищенаведених норм чинного законодавства виключає можливість використання вказаних «висновків» в якості доказів по справі.
Висновки експерта не містять інформації про освіту, спеціальність експерта, фах, кваліфікацію тощо.
Експертизу, на підставі якої складено висновок № 25/6 від 20.03.2017 року, № 43/25/6 від 24.04.2017 року проведено без надання медичної документації експерту,
У висновках відсутні зазначення про методи та методики проведення експертиз.
Вважає, що рентгенівські знімки та висновок комісії лікарів-рентгенологів Кіровоградської обласної лікарні отримані не у процесуальний спосіб, належність рентгенівських знімків саме ОСОБА_9 стороною обвинувачення не доведена, відповідні обґрунтовані сумніви сторони захисту не спростовані, вказані знімки та висновок комісії лікарів-рентгенологів не визнані речовими доказами, не відкриті стороні захисту, а тому є недопустимими доказами. При цьому посилається на ч.5 ст. 101 КПК України якою передбачено, що висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Вказує і на те, що навіть після отримання інформації щодо відсутності ОСОБА_14 в реєстрі атестованих судових експертів стороною обвинувачення клопотання про призначення експертизи не заявлялось. Провести таку експертизу самостійно сторона захисту не мала можливості у зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження медичної документації та відсутності інформації про її місцезнаходження.
Також, допитані в суді свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 підтвердили, що під час подій на ставку ОСОБА_7 ніяких ударів ОСОБА_9 не наносив, та що удари в область грудної клітини ОСОБА_9 , коли він знаходився на льоду в лежачому положенні, наносив виключно ОСОБА_12 , а експерт ОСОБА_14 підтвердила в суді, що всі тілесні ушкодження (в тому числі і переломи ребер) ОСОБА_9 могли бути заподіяні власною рукою та шляхом нанесення ударів спереду.
При додатковому допиті в судовому засіданні 20 лютого 2018 року експерт ОСОБА_14 надала суду показання, що такі тілесні ушкодження (переломи ребер) могли бути заподіяні потерпілому при нанесенні ударів як спереду, так і ззаду, як при стоячому положенні потерпілого, так і при лежачому його положенні, а також підтвердила, що такі переломи ребер об`єктивно заподіяні ударом, який нанесено спереду, а вказані удари наносив саме ОСОБА_12 . Тобто, експерт беззаперечно підтвердила, що вказані тілесні ушкодження могли утворитись за обставин нанесення ударів ОСОБА_12 , на що вказують і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .
Крім того, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (які бачили ОСОБА_9 через день після подій на ставку) підтвердили, що дані тілесні ушкодження були відсутні, однак суд безпідставно їх показання відніс до таких, що є припущеннями. Вважає їх показання взаємоузгодженими, оскільки вони бачили ОСОБА_9 тривалий час та впевнені у відсутності у нього тілесних ушкоджень на обличчі. Більш того, свідок ОСОБА_15 повертався на базар, щоб впевнитись у відсутності у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень на обличчі. Будь-які підстави ставити під сумнів показання цих свідків відсутні.
До того ж, інші свідки обвинувачення (в тому числі ОСОБА_17 ) вказували на наявність у ОСОБА_9 інших тілесних ушкоджень на обличчі, кількість та локалізація яких не співпадає з зазначеними у висновку експерта.
Тож, зазначає, що при вказаних подіях на ставку присутні були потерпілий ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_18 , свідки ОСОБА_12 , який помер, ОСОБА_10 , який не бачив моменту спричинення ударів потерпілому, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 останні двоє надають показань, що обвинувачений не спричиняв ударів потерпілому, удари наносив ОСОБА_12 .
Висновками та показаннями експерта переломи ребер потерпілому спричинені ударами ОСОБА_12 .
За вказаних обставин його винуватість не доведена, а сукупність доказів спростовує висновок суду.
Вказує і на те, що в матеріалах кримінального провадження міститься витяг з ЄРДР про внесення запису до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.125 КК України (т.1 а.п.1). Будь-які записи до ЄРДР щодо зміни правової кваліфікації на ч.1 ст.122 КК відсутні, а згідно ч.3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається. Таким чином вважає, все досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, проведено незаконно, а тому всі докази, отримані в межах даного кримінального провадження отримані з порушенням порядку, передбаченого КПК України.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах обвинуваченого та в його інтересах адвоката, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 284 КПК України, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений оскаржує доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, надав наступних показань.

Дійсно, 21 лютого 2017 року, приблизно опівночі, він перебував із знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (нині покійним) на власній дачі, розташованій поруч території водоймища в с.Леонтовичі Новоукраїнського району Кіровоградської області, грали в карти. На той час він вважав, що ставок належить ОСОБА_19 , який дозволив йому ловити рибу взамін скошеної люцерни на дачі. Вони зі знайомими поставили сітки для ловіння риби.

Приблизно о 24 годині 00 хвилин, до будинку під`їхав ОСОБА_20 , почав питатати, чому він ловить рибу, та поїхав до ставка, прийшовши у вершину ставок, приїхав ОСОБА_20 і почав витягувати їх сітки при цьому тримаючи металевий прут в руках. Балашов ОСОБА_21 , як власник сітки сказав, що не віддасть сітки, виникла словесна перепалка. ОСОБА_20 хотів ударити ОСОБА_22 , але ударив ОСОБА_23 , який у відповідь ударив в обличчя ОСОБА_24 , а він (обвинувачений) напав ззаду на ОСОБА_24 , щоб забрати прут. В результаті всі попадали, ОСОБА_25 викинув прут.

Коли ОСОБА_20 лежав на льоду, Балашов О вдарив останнього ногою в область живота. В цей час підбіг ОСОБА_26 та ударив ОСОБА_23 . ОСОБА_27 який стояв на відстані 5 м побіг за ОСОБА_28 , а він відтягнув ОСОБА_23 ; знаходилися один від одного на відстані 1.5 метра.

Загалом ОСОБА_20 наніс 3-4 удари ногою ОСОБА_29 , а ОСОБА_25 ударив 2-3 рази, а він (обвинувачений), обійшовши їх, почав заспокоювати. ОСОБА_20 підвівся з льоду та кричав ОСОБА_29 , що останній вибив йому зуб і він напише заяву до міліції. До ОСОБА_24 підійшов ОСОБА_26 з рибою, близько 1.5 кг. Після даних подій вони з хлопцями сіли до машини і поїхали додому.

Не зважаючи на не визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, його вина підтверджується сукупністю наступних доказів, що їх належно досліджено та правильно оцінено судом першої інстанції.

Відповідно до показань, наданих потерпілим ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції, - 21 лютого 2017 року він приїхав разом з ОСОБА_26 на ставок в с.Леонтовичі Новоукраїнського району, де побачив, що стоять сітки та побачив світло на дачі ОСОБА_30 , яка розташована приблизно 150-200 метрів від ставка, пішов до дачі і сказав, що позабирає сітки, а ОСОБА_26 пішов до греблі ставка знімати сітки, а він особисто пішов у вершину ставка, взявши із собою металевий прут, який забрав ОСОБА_31 .. До ставка прийшли четверо чоловіків, ОСОБА_32 , ОСОБА_25 , а інших він не знав. Коли він нахилився над лункою, щоб перешкодити зняти сітки то ОСОБА_32 обхватив його ззаду за корпус тіла, ОСОБА_25 наніс удар по голові, він впав на правий бік після поштовху на лід, обличчям вниз та ОСОБА_25 почав наносити йому удари по голові, а в цей час ОСОБА_32 стояв позаду нього, ОСОБА_25 зайшов наперед і наносив удари і руками і ногами в обличчя, а ОСОБА_32 наніс 2-3 удари в бік праворуч. Удари наносили одночасно і в обличчя та спину, - і лише ОСОБА_32 та ОСОБА_25 , - інші двоє чоловіків не били. ОСОБА_7 сказав ОСОБА_33 досить нанасити удари.

Повернувшись додому одразу звернувся до органів поліції, а ранком наступного дня пішов до лікарні, з`ясувалось, що в результаті отриманих ушкоджень в нього перелом 9-10 ребер та синці на обличчі.

Відповідно до наданих суду першої інстанції показань свідком ОСОБА_10 : 21 лютого 2017 року він приїхав разом з ОСОБА_9 на ставок в с. Леонтовичі Новоукраїнського району, де виявили встановлені сітки. ОСОБА_20 пішов в врешину ставка, а він до греблі знімати сітки. Побачив світло фонарика та було видно як ОСОБА_32 тримає ОСОБА_24 , а інший наносить йому удари. Два удари він точно бачив, а інші лише замахи. Підійшовши ближче, на відстань 5-6 метрів від них, бачив, як ОСОБА_20 лежав на землі, а ОСОБА_32 наніс удар ногою йому в спину. Він злякався та втік. Чи був сніг на льоду він не пам`ятає. На досудовому слідстві надавав правдиві пояснення, аналогічні наданим в суді.

Як встановлено показаннями свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції, - 21 лютого 2017 року він разом з ОСОБА_34 , ОСОБА_35 -його син, нині покійний та ОСОБА_36 приїхали на ставок в с. Леонтовичі Новоукраїнського району. Зі слів ОСОБА_30 , господар ставка дозволив йому ловити рибу. Спочатку вони сиділи в альтанці на дачі ОСОБА_30 , почули як хтось стукає у ворота. Вийшовши до ставка побачили як ОСОБА_20 витягує сітки з лунки та обриває їх. Він почав сам виймати сітки в цей час ОСОБА_20 замахнувся на нього залізним прутом, але поцілив по руці ОСОБА_37 , ОСОБА_32 намагався відібрати у ОСОБА_24 прута, перебуваючи в цей час спереду ОСОБА_24 , а ОСОБА_38 позаду, всі троє вони впали на лід. ОСОБА_25 відібрав прута та відкинув в сторону. В цей час підбіг ОСОБА_26 і вдарив ОСОБА_39 в обличчя зі строни спини, а ОСОБА_25 вдарив у відповідь ОСОБА_24 ногою. Взагалі пояснив, що ОСОБА_24 бив лише його син ОСОБА_40 , а ОСОБА_32 навпаки намагався їх розборонити. Всього ОСОБА_41 було нанесено 3-4 удари по тулубу, ударів в обличчя він не бачив. ОСОБА_27 під час бійки стояв на відстані 5-6 метрів та участі у бійці не приймав.

Запевнив суд, що надав правдиві свідчення суду, які пояснення надавав на досудовому слідстві не пам`ятає, у нього вбили сина ОСОБА_12 , тому перебував в стресовому стані, що підписував не пам`ятає.

Згідно із наданими під час судового слідства суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_13 , - 21 лютого 2017 року він разом з ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та ОСОБА_42 , приїхали на ставок в с. Леонтовичі Новоукраїнського району, ловити рибу. Поставили сітки та пішли на дачу ОСОБА_30 почули як хтось стукає у ворота. Вийшовши побачили ОСОБА_24 , який кричав, що забере їхні сітки. Перебуваючи на ставку, ОСОБА_43 почав забирати сітки з лунки, а ОСОБА_20 на нього замахнувся прутом, ОСОБА_25 відібрав в нього прут та вдарив його, через удар ОСОБА_20 упад на лід. В цей час підбіг ОСОБА_26 і вдарив ОСОБА_39 в обличчя зі строни спини, а ОСОБА_25 подумавши, що це йому наніс удар ОСОБА_20 вдарив останнього два рази, ногою по тулубу. ОСОБА_43 та ОСОБА_32 почали їх розбороняти, відтягнувши по різним сторонам. під час бійки він знаходився в стороні від них 4-5 метрів, коли ОСОБА_26 почав тікати зі ставка, побіг за ним, а тому більше нічого не бачив. Не бачив щоб ОСОБА_32 наносив удари ОСОБА_9 . Жодних ушкоджень на обличчі ОСОБА_24 не бачив.

Зазначивши, що слідчий експеремент з його участю було проведено приблизно через 2 тижні після події, а свідчення в суді давав приблизно через 2 місяці після події, як питання ставили так і відповідав, що підписував не читав, але на слідчому експерименті ніхто його не примушував, вказував самостійно як наносили удари.

Свідок ОСОБА_17 суду першої інстанції надав наступних показань: 22 лютого 2017 року він торгував на ринку по вул.Соборна в м.Новоукраїнка, поряд з ним завжди продає рибу ОСОБА_9 , пам`ятає, що того дня ОСОБА_9 попросив його допомогти розвантажити та перенести ящики з автомобіля, бо в нього болять ребра. Розповідав, що 21.02. 17р. його побив ОСОБА_7 , з яким був ОСОБА_25 та ще один чоловік, але під час нанесення йому ушкоджень поряд з ним перебували лише ОСОБА_25 та ОСОБА_32 , де був третій чоловік в цей час він не бачив. Того дня він бачив на обличчі ОСОБА_9 синець з гематомою, з якої сторони вже не пам`ятає, також не пам`ятає за який бік саме держався ОСОБА_9 коли відчував біль. Ще ОСОБА_9 показував йому синці ззаду тулуба.

У відповідності до наданих суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_15 - в період 20-23 лютого 2017 року, точного числа не пам`ятає, ходив на ринок в районі «молдавки» м. Новоукраїнка, купував рибу в ОСОБА_9 спілкувався з ним хвилин з п`ять на тему риболовлі і все, жодних розмов про інші події не було. В якому одязі був одягнений ОСОБА_20 того дня не пам`ятає. Через приблизно 300 метрів від ринку зустрів ОСОБА_7 , вони давні друзі. Сулима розповідав, що був на ставку, була якась неприємність і ОСОБА_20 написав на нього заяву в суд, хоч він його і не бив. Жодних подробиць про бійку не знає. Хто кому наносив удари не питав. Сказав ОСОБА_7 , що з власного досвіду знає, коли в людини поломані ребра вона не може тривалий час стояти.

Свідком ОСОБА_16 під час судового розгляду судом першої інстанції надано наступних показань: 23 лютого 2017 року він разом з матір`ю продавав на ринку молоко, ринок в районі «молдавки» м. Новоукраїнка. Бачив ОСОБА_9 продавав рибу, жодних синців на його тілі не бачив. ОСОБА_7 того дня не бачив зовсім.

Відповідно до наданих суд першої інстанції свідком ОСОБА_44 , - вона доводиться невісткою потерпілому ОСОБА_9 з 21 на 22 лютого 2017 року додому приїхав ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями на обличчі, розбита губа та синець під лівим глазом, також йому було тяжко ходити на його прохання вона перев`язала його тулуб простинею. ОСОБА_9 розповідав їй, що на ставку у с. Леонтовичі його побили таксист ОСОБА_7 та чоловік, який на сьогоднішній день загинув.

Допитана судом першої інстанції експерт ОСОБА_14 пояснила, що працює лікарем судово-медичним експертом Новоукраїнського відділення судово-медичної експертизи з 01.02.2017 року, 21.02.2017 року, на підставі постанови слідчого СВ Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, нею було надано висновок експерта №6, який підтримує. Висновок було надано в результаті особистого огляду зовнішніх ушкоджень тіла ОСОБА_9 , а також за оглядом знімку рентгенографії, яку приніс особисто потерпілий ОСОБА_9 та пройшов за її направленням, встановлено перелом 9.10 ребер та здійснено висновок. Оригінал даного висновку знаходиться у неї, як експерта. Тілесні ушкодження у вигляді переломів 9 та 10 ребер відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я та утворилися від не менше 1 травматичного впливу. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок травматичного контакту з тупим (ми) предметом (ми). Локалізація тілесних ушкоджень є доступною для спричинення власною рукою. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень виключається можливість утворення при падінні з положення стоячи, слідів характерних для боротьби і самооборони на тілі ОСОБА_9 не було. Для дослідження завжди береться якісний знімок рентгенографії, та експерт має повне право проводити його огляд і надавати висновок, відповідно до установленої практики, рентгенограму правової половини грудної клітки було консультовано консультативною комісією лікарів-рентгенологів Кіровоградської обласної лікарні від 16.03.2017р. На підставі знімку, скільки їх було вже не пам`ятає та консультації, вона прийшла до висновку про тяжкість тілесних ушкоджень та механізм їх спричинення, жодних порушень нею не допущено, будь-які докази самостійно не збирала, а про те що керівництво не відразу внесло відомості до реєстру атестованих експертів їй стало відомо у зв`язку з розглядом справи, відомості наявні в реєстрі експертів про що пересвідчилася перед викликом до суду.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджена й наступними доказами матеріалів кримінального провадження, дослідженими у сукупності судом першої інстанції:
- заявою потерпілого ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення та відповідно до заяви, порушеним кримінального провадження №0000193 від 21.02.2017 року (а.п. 80);

- висновком судово-медичної експерта № 6 від 21 лютого 2017 року у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у ділянці верхньої повіки ліворуч; крововиливу у слизову верхньої губи праворуч; садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч; саден (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру, перелом 9, 10 ребер праворуч по передній пахвинній лінії. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у ділянці верхньої повіки ліворуч; крововиливу у слизову верхньої губи праворуч; садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч; саден (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та утворилися від не менш як 3 травматичних впливів. Тілесні ушкодження у вигляді переломів 9 та 10 ребер відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я та утворилися від не менше 1 травматичного впливу. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок травматичного контакту з тупим (ми) предметом (ми). Локалізація тілесних ушкоджень є доступною для спричинення власною рукою. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень виключається можливість утворення при падінні з положення стоячи, слідів характерних для боротьби і самооборони на тілі ОСОБА_9 немає. (а.п. 81-82);

- протоколом проведення слідчого експеременту від 22.03.2017 року з фото таблицями, відповідно якого потерпілий ОСОБА_9 на маникені показав, як ОСОБА_7 та ОСОБА_12 наносили йому удари (а.п. 83-89);

- протоколом проведення слідчого експеременту від 21.03.2017 року з фототаблицями відповідно якого свідок ОСОБА_26 на маникені показав, як ОСОБА_7 та ОСОБА_12 наносили удари ОСОБА_9 (а.п. 90-94);

- висновком судово-медичної експертизи № 25/6 від 27.03.2017 року (для проведення якого було надано копію протоколу про проведення слідчого експеременту за участі потерпілого ОСОБА_9 та додатків до нього та надано копію протоколу про проведення слідчого експеременту за участі свідка ОСОБА_10 та додатків до нього, ДВД диск з записом та висновок експерта №6 від 20.03.2017 року) відповідно даного висновку у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: крововилив у ділянці верхньої повіки ліворуч, крововилив у слизову верхньої губи праворуч, садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч; садна (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру. Перелом 9, 10 ребер праворуч по передній пахвинній лінії.

Локалізація і характер тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу у ділянці верхньої повіки ліворуч, крововиливу у слизову верхньої губи праворуч, садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч, саден (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру, які зазначені у висновку судово-медичного експерта Новоукраїнського відділення СМЕ № 6 від 20.03.2017 p., відповідають як показанням, викладеним потерпілим ОСОБА_9 під час слідчого експерименту від 22.03.2017 р., так і показанням, викладеним свідком ОСОБА_45 під час слідчого експерименту від 21.03.2017 р. так і в судовому засіданні.

Локалізація і характер тілесних ушкоджень у вигляді переломів 9,10 ребер праворуч по передній пахвинній лінії, які зазначені у висновку судово-медичного експерта Новоукраїнського відділення СМЕ № 6 від 20.03.2017 p., відповідають як показанням, викладеним потерпілим ОСОБА_9 під час слідчого експерименту від 22.03.2017 р. так і показанням, викладеним свідком ОСОБА_45 під час слідчого експерименту від 21.03.2017 року (а.п.95-96), відповідно якого свідок ОСОБА_26 на манекені показав, як ОСОБА_7 та ОСОБА_12 наносили удари ОСОБА_9 - а саме ОСОБА_7 бив із спини та наніс декілька разів удар ногами, узутими у черевик у правий бік ОСОБА_24 (а.п. 90-94);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.04.2017 року з фототаблицями відповідно якого свідок ОСОБА_11 на манекені показав, як ОСОБА_7 та ОСОБА_12 наносили удари ОСОБА_9 (а.п. 97-102);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.03.2017 року, з записом на СД-диск, відповідно якого свідок ОСОБА_13 на манекені показав, як ОСОБА_7 та ОСОБА_12 наносили удари ОСОБА_9 (а.п. 103-108);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2017 року з записом на СД-диск, відповідно якого ОСОБА_7 показав, як ОСОБА_12 наносив удари ОСОБА_9 (а.п. 110-114);

- висновком експертизи № 43/25/6 від 18.04.2017 року (для проведення якого було надано копію протоколу про проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 , ДВД диск з записом та висновок експерта №6 від 20.03.2017 року) відповідно якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді - крововилив у ділянці верхньої повіки ліворуч, крововилив у слизову верхньої губи праворуч, садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч; садна (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру виникли від ударів ОСОБА_12 , перелом 9, 10 ребер праворуч по передній пахвинній лінії, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості виникли від не менше 1 удару ОСОБА_46 .

Локалізація і характер тілесних ушкоджень у ділянці обличчя ОСОБА_9 , які зазначені у висновку судово-медичного експерта Новоукраїнського відділення СМЕ № 6 від 20.03.2017 p., відповідають показанням, викладеним свідком ОСОБА_13 під час слідчого експерименту від 09.03.2017 p., але кількість не відповідає. Як утворилися тілесні ушкодження в ділянці грудної клітини ОСОБА_9 свідок ОСОБА_13 не бачив (а.п.117-118).

Таким чином, на підставі досліджених доказів, ОСОБА_7 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Обвинувачений вважає, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості, і вичерпані можливості їх отримання.

Вказані доводи проаналізовано колегією суддів, на підставі чого колегія суддів прийшла до висновку, що ці доводи не знаходять свого підтвердження і спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Винуватість ОСОБА_7 доведена сукупністю досліджених судом першої інстанції під час судового слідства доказів, і, як убачається з матеріалів кримінального провадження, всім доказам надано належної юридичної оцінки, як показанням обвинуваченого, показанням потерпілого та свідків, так і письмовим доказам у провадженні.

Слід зазначити, що доводи обвинуваченого відносно доведеності його вини, як те убачається зі змісту оскаржуваного вироку суду, були предметом оцінювання суду першої інстанції, і така оцінка та обґрунтування містяться у вироку, висновки належно мотивовані, і з якими погоджується колегія суддів.

Нових доводів сторона захисту під час апеляційного оскарження не наводить.

Як слідує з ч. 1 ст. 122, умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням визнається умисне тілесне ушкодження, яке, зокрема, спричинило тривалий розлад здоров`я.

Об`єктивну його сторону характеризують: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження; 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням та наслідками.

Мотив цього діяння не має значення для його кваліфікації. Мета умисного заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження впливає на кваліфікацію діяння у випадках кваліфікованого складу кримінального правопорушення.

Як визначає ч. 1 ст. 91 КПК України, обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні , зокрема, є: п. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); п. 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно із ст. 85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 86 КПК України - доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Тож, як встановлено матеріалами кримінального провадження, подія кримінального правопорушення відбулась о 00 годині 00 хвилин 21 лютого 2017 року, місцем події є територія водоймища в с. Леонтовичі Новоукраїнського району Кіровоградської області.
Вказаної дати, у вказаному місці, в ході сварки на ґрунті незаконного вилову рибиміж потерпілим ОСОБА_9 , свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_7 , - потерпілому ОСОБА_9 . ОСОБА_12 (нині покійним) нанесено не менше трьох ударів ногами по обличчю, обвинуваченим ОСОБА_7 ногою, взутою в черевик, - одного удару в область 9-10 ребер праворуч по передній пахвинній лінії.
Внаслідок вказаних дій потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у ділянці верхньої повіки ліворуч; крововиливу у слизову верхньої губи праворуч; садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч; саден (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру, перелом 9, 10 ребер праворуч по передній пахвинній лінії. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у ділянці верхньої повіки ліворуч; крововиливу у слизову верхньої губи праворуч; садна на червоній облямівці верхньої губи праворуч; саден (3) на червоній облямівці нижньої губи по центру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та утворилися від не менш як 3 травматичних впливів. Тілесні ушкодження у вигляді переломів 9 та 10 ребер відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 підтверджується доказами кримінального провадження, які належно, повно і об`єктивно досліджені судом першої інстанції окремо і у сукупностівзаємоузгоджені, не містять суперечностей, є належними і допустимими.
Вказане доводиться показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_10 , протоколами слідчих експериментів за участю потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .
Потерпілий ОСОБА_9 надав показань з приводу обставин кримінального правопорушення, пояснив, які тілесні ушкодження і яким чином йому спричинено безпосередньо обвинуваченим.
Свідок ОСОБА_10 є очевидцем події кримінального правопорушення, надав показань щодо того, як він особисто бачив нанесення обвинуваченим одного удару в область спини потерпілому ногою.
Потерпілий та свідок попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання; показання потерпілого та свідка є сталими та незмінними протягом кримінального провадження, підстав піддавати сумніву ці показання не встановлено, як не встановлено особистої зацікавленості цих осіб у справі.
Тяжкість тілесних ушкоджень, їх характер та локалізація, а також і розмежування (за наданими матеріалами провадження) ким саме спричинено які тілесні ушкодження ( ОСОБА_12 , ОСОБА_7 ) встановлені висновками експерта № 6 від 21.02.2017 року, № 25/6 від 27.03.2017 року, № 43/25/6 від 24.04.2017 року (зміст яких наведено вище).
Доводи апеляційної скарги про те, що: висновки судово-медичних експертиз № 6 від 21.02.2017, № 25/6 від 27.03.2017, № 43/25/6 від 24.04.2017 є недопустимими доказами в зв`язку з тим, що їх складено експертом ОСОБА_14 , яка на момент їх складення судовим експертом не являлась, відомості стосовно ОСОБА_14 внесено до електронної бази даних Реєстру атестованих судових експертів 23.06.2017 року, експертизу, на підставі якої складено висновок № 25/6 від 20.03.2017 року, № 43/25/6 від 24.04.2017 року проведено без надання медичної документації експерту, експертиза від 21.02.2017 року проведена без медичної документації, рентгенівські знімки та висновок комісії лікарів-рентгенологів Кіровоградської обласної лікарні отримані не у процесуальний спосіб, належність рентгенівських знімків саме ОСОБА_9 стороною обвинувачення не доведена, відповідні обґрунтовані сумніви сторони захисту не спростовані та інші доводи відносно незаконності проведення експертиз, порушення порядку такого проведення, - були предметом ретельного дослідження та оцінювання судом першої інстанції, що належно мотивовано у вироку суду (аркуші провадження тому 1 - 245-246).
Експерт ОСОБА_14 , яка проводила експертизи, попереджена про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку експерта, також допитана судом першої інстанції, і також попереджена про кримінальну відповідальність. В судовому засідання експерт повністю підтвердила виконані нею висновки експертиз, пояснила методи проведення нею експертиз.

Порядком ведення державного Реєстру атестованих судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.03.2012 № 492/5, встановлено: судові експерти державних спеціалізованих установ включаються до Реєстру за поданням керівників цих установ.

Достовірність відомостей, що надаються держателю Реєстру, забезпечують особи, які подають цю інформацію.

Порядком не передбачено внесення окремої дати включення експерта до Реєстру.

Датою набуття права на здійснення судово-експертної діяльності є дата присвоєння (підтвердження) кваліфікації судового експерта.

Встановлено: судовий експерт ОСОБА_14 є фахівцем державної спеціалізованої установи - Новоукраїнського відділення Кіровоградське ОБСМЕ з 01.02.2107 року, має сертифікат про присвоєння кваліфікації лікаря судово-медичного експерта від 30.01.2017 року.

Висновком експерта № 6 від 21.02.2017 року встановлено, що надано дві рентгенограми органів грудної клітки на ім`я ОСОБА_9 від 21.02.2017 року з описом на звичайному листку папера з блокнота з підписом ОСОБА_9 ; на рентгенограмі правої половини грудної клітки в 2-х проекціях визначається перелом ребра справа, одну з яких (рентгенограму правої половини грудної клітки) було проконсультовано комісією лікарів-рентгенологів Кіровоградської обласної лікарні, що підтверджує наявність рентгенограми як правої так і лівої половини грудної клітки.

Судом не досліджувався та не визнавався доказом у даному кримінальному провадженні рентгенівський знімок (знімки на ім`я ОСОБА_9 ), висновок комісії лікарів-рентгенологів Кіровоградської обласної лікарні, й перед судом відповідне клопотання про дослідження зазначених доказів не ставилося, відповідно до реєстру не визнавалися речовими доказами, тому не можна визнати недопустимим такий доказ.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки експерта не містять інформації про освіту, спеціальність експерта, фах, кваліфікацію дійсності не відповідають.
Безпосередньо зі змісту висновків експерта убачається, що експертизу проведено судово-медичним експертом ОСОБА_14 , лікарем, судово-медичним експертом Новоукраїнського відділення судово-медичної експертизи, що має стаж роботи за фахом «судово-медична експертиза» з 2017 року (аркуші провадження 81, 95, 117).
Не знайшли свого підтвердження посилання апеляційної скарги на те, що для проведення експертизи від 24.03.2017 року насправді було надано постанову про призначення експертизи не від 24.03.2017 року, а від 21.02.2017 року.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, експертиза від 24.03.2017 року (висновок № 25/6) проведена за постановою слідчого від 24.03.2017 року, а не за постановою від 21.02.2017 року, як на те вказує обвинувачений (аркуш провадження 95).

Зважаючи на викладене, не знайшло підтвердження зазначення обвинуваченого про незаконність проведених експертиз у кримінальному провадженні, порушення процесуального порядку їх проведення, здійснення їх неправомочним експертом, без належних підстав для проведення.
З приводу зауважень обвинуваченого, що в матеріалах кримінального провадження міститься витяг з ЄРДР про внесення запису до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.125 КК України, а у подальшому досудове розслідування провадилось у кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 122 КК України, вказується наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При внесення заяви про кримінальне правопорушення до ЄРДР правову кваліфікацію попередньо визначено : ч. 1 ст. 125 КК України.

Разом із тим, в ході проведення досудового розслідування, слідчих дій та отримання відповідних доказів та фактів, слідчий вправі, за достатніх для того підстав, змінити правову кваліфікацію.

Зокрема, про це йдеться у положеннях ст. 279 КПК України.

Також, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, прокурор має право змінити обвинувачення (правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення).

Відповідно до ч. 2 ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог ст. 341 КПК України складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.

Тобто, у даному кримінальному провадженні слідчим були встановлені достатні підстави для зміни підозри, що ним було здійснено.

Тож, порушень вимог кримінального процесуального закону у даному випадку не встановлено.
Щодо показань свідків у кримінальному провадженні та доводів апеляційної скарги з цього приводу.

Обвинувачений переконаний, що судом взято до уваги вибірково показання свідків лише обвинувачення, і залишено поза увагою показання свідків, які стверджують, що обвинувачений не наносив тілесних ушкоджень потерпілому.

Як убачається безпосередньо з вироку суду першої інстанції, судом надано всебічної та об`єктивної оцінки показанням всіх свідків.

При цьому, суд критично оцінив показання як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 про те, що участі у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 . ОСОБА_7 не брав, а наносив удари лише нині покійний ОСОБА_12 .

Підставою того є дружні відносини свідків з ОСОБА_7 . ОСОБА_12 же, був сином ОСОБА_11 , помер; всі разом свідки і обвинувачений - здійснювали незаконний вилов риби на ставу, який перебуває в користуванні потерпілого ОСОБА_9 .

Надаючи такі показання, свідки сприяють покращенню процесуального становища обвинуваченого.

Слід зауважити, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не є сталими, перший не зміг вказати, які показання надавав під час досудового розслідування, пояснив, що підписував процесуальні документи, не читаючи, другий вказав, що також не читав процесуальні документи (протокол слідчого експерименту), які підписав, проте під час проведення слідчого експерименту самостійно вказував обставини кримінального правопорушення, а саме як наносились удари.

Тож, судом надано належної оцінки показанням свідків, мотивовано, за яких підстав суд поставився критично до окремих показань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками та небезпідставною критичною оцінкою суду першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений також вказує: свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (які бачили ОСОБА_9 через день після подій на ставку) підтвердили, що тілесні ушкодження у потерпілого були відсутні, свідки бачили ОСОБА_9 тривалий час та впевнені у відсутності у нього тілесних ушкоджень на обличчі, більш того, свідок ОСОБА_15 повертався на базар, щоб впевнитись у відсутності у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень на обличчі.
З приводу означеного зауважується: ч. 1 ст. 337 КПК України регламентовано, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_7 не інкриміноване заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому в область обличчя, оскільки з матеріалів кримінального провадження убачається, що доведеним є нанесення ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень в область тулуба, що стали причиною перелому ребер; тоді як тілесні ушкодження в область обличчя спричинені не ОСОБА_7 , а іншою особою.

Відтак, пояснення свідків з приводу наявності/відсутності видимих тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого того ж дня, наступного, або через день, як на те посилається обвинувачений, жодного відношення до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 та кваліфікації його дій не мають.

Крім того, свідки не є експертами, не мають спеціальних знань для визначення характеру, тяжкості, локалізації, механізму утворення тілесних ушкоджень.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про визнання недопустимими доказами ряду слідчих експериментів.

Вказані доводи також були предметом розгляду, дослідження та оцінювання суду першої інстанції.

Як встановлено, при проведенні даних слідчих дій дотримано вимог кримінального процесуального закону (зокрема ст. 223 КПК України).

Протоколи складені у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, підписані учасниками провадження та понятими, про фіксування технічними засобами зазначено.

Протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 22.03.2017 року фіксує, що слідча дія проведена за участі двох понятих, адвоката, у визначений законом дозволений період часу, учасникам слідчої дії роз`яснені права та обов`язки, вказано про здійснення фотозйомки на фотоапарат «Canon IXUS 160» (аркуш провадження 83 том 1).

Протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 21.03.2017 року фіксує, що слідча дія проведена за участі двох понятих, у визначений законом дозволений період часу, учасникам слідчої дії роз`яснені права та обов`язки (аркуш провадження 90 том 1).

Щодо доводів про те, що протокол слідчого експерименту від 21.03.2012 року за участі свідка ОСОБА_10 не містить даних щодо застосування технічних засобів фіксації.
Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Згідно із ч. 2, ч. 6 ст. 240 КПК України за необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу; про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Як убачається зі змісту протоколу, у відповідній графі, дійсно, відсутній запис, якою апаратурою здійснювалось технічне фіксування, проте у ньому докладно і зрозуміло викладено результати слідчого експерименту, як те вимагається кримінальним процесуальним законом.

При цьому, слід зауважити, фотоілюстрації, додані до протоколів, - є лише додатком до протоколу, носять допоміжний та інформативний характер; були відкриті всім учасникам провадження, в тому числі обвинуваченому.

Тобто, протокол відповідає вимогам кримінального процесуального закону; додані фотознімки проведення слідчої дії, уособлено, без протоколу, не можуть бути доказом, - вони є ілюстративним додатком до процесуального документу.

Протокол проведення слідчого експерименту від 25.04.2017 року за участі свідка ОСОБА_11 фіксує, що слідча дія проведена за участі двох понятих, у визначений законом дозволений період часу, учасникам слідчої дії роз`яснені права та обов`язки, зазначено про технічне фіксування слідчої дії (аркуші провадження 97 том 1).

Протокол проведення слідчого експерименту від 29.03.2017 року за участі свідка ОСОБА_13 фіксує, що слідча дія проведена за участі двох понятих, у визначений законом дозволений період часу, учасникам слідчої дії роз`яснені права та обов`язки, зазначено про технічне відеофіксування слідчої дії (аркуші провадження 103 том 1).

Всі протоколи підписані особами, що брали участь у проведенні слідчої дії, зі змістом протоколів учасники слідчої дії ознайомлені.

Таким чином доводи апеляційної скарги про недопустимість означених протоколів як доказів безпідставні.

Зважаючи на зазначене вище, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність події кримінального правопорушення, недоведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями та насідками, відсутність об`єктивних ознак інкримінованого кримінального правопорушення, не встановлення достатніх доказів для для доведення винуватості особи в суді, а також інші доводи, - спростовуються матеріалами кримінального провадження, свого підтвердження перевіркою не знайшли.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо принципів призначення покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, суд, при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким, умисним, особу обвинуваченого, який позитивно характеризований, проживає без реєстрації шлюбу, пенсіонер, на обліках не перебуває, має незадовільний стан здоров`я, потребує вживання медикаментів, не судимий і не притягався до кримінальної відповідальності.

Обставини, які обтяжують та які пом`якшують покарання обвинуваченому, - відсутні.

Матеріали кримінального провадження містять також досудову доповідь органу пробації, згідно із якою ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб, оцінений як середній.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, й визначене покарання у виді позбавлення волі.
Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначене з урахуванням всіх обставин, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, загальним принципам призначення покарання та принципам виваженості і справедливості, є обґрунтованим, належним, у конкретному випадку є достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого.
Крім того, судом, на підставі заяви обвинуваченого ОСОБА_7 , застосовано щодо останнього положення п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнено від призначеного покарання.

Судом встановлено підстави для застосування вказаних положень закону, оскільки відповідно до п."ґ" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не встановлено.

Відтак, колегія суддів залишає без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, як таку, доводи якої свого підтвердження не знайшли, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишає без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2018 рокустосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4