Дата документу 05.04.2021
Справа № 334/1454/21
Провадження № 1-кп/334/629/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000150 від 10.02.2021 року за обвинувачення м

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Водянське, Добропільського району, Донецької області, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не одруженому, але перебуваючий у фактичних шлюбних відносинах, маючий на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого не офіційно слюсарем, зареєстрованго за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

29.05.1997 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 17, ст. 42, ст. 44 КК України до 3 років позбавлення волі;

21.09.2004 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі. 13.12.2004 Запорізьким апеляційним судом вирок переглянуто змінено и покарання до 9 років позбавлення волі. 04.05.2011 року на підставі ст. 81 КК України звільнений від відбуття покарання до закінчення строку умовно-достроково

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2021 року приблизно о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 , перебував поблизу дитячого саду «Софія №101», який розташовується за адресою: місто Запоріжжя по вулиці Маршала Чуйкова, будинок 17-А, де помітив раніше йому незнайому ОСОБА_4 , у якої на правому плечі знаходилась жіноча сумку.

ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів спочатку наблизився до ОСОБА_4 , впритул зі спини, а потім діючи зненацька для останньої, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я відкрито за допомогою м`язової сили рук шляхом ривку намагався вихопити у ОСОБА_4 , її сумку, але остання втримала сумку в руках, впавши від ривку на коліна. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення майна, ОСОБА_5 завдав рукою одного удару в область обличчя, чим спричинив останній крововилив на слизовій оболонці правої щічної ділянки, що характеризуються, як легкі тілесні ушкодження. Скориставшись цим, вихопив сумку, яка належала ОСОБА_4 . В середині вищевказаної жіночої сумки перебували наступні речі: мобільний телефон марки Хіаоті моделі Redmi Note 5 в корпусі сірого кольору, вартість якого складає 1 483 грн. 33 коп.; грошові кошти на загальну суму 3 755 грн.; жіноча золота обручка 585 проби, вагою 2 грама, вартість якої складає 2 924 грн. 09 коп.

Після чого, ОСОБА_5 , зник з місця вчинення злочину, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_4 , матеріальний збиток на загальну суму 8 162 гривні 42 копійки, який був відшкодований шляхом повернення майна.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, вказані в обвинувальних актах, а також спрямованості умислу та мети при вчиненні ним кримінального правопорушення. ОСОБА_5 пояснив суду обставини скоєння злочину, щиро розкаявся у скоєному та просив суд не призначати суворе покарання.

Обвинувачений пояснив, що 10 лютого 2021 року близько 16-20 годин він йшов до дитячого садочка «Софія №101», розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Професора Толока, буд. 17-а забрати дитину. На зустріч йому йшла незнайома йому жінка, у якої на плечі знаходилася сумка. В цей час, у нього зненацька виник умисел забрати сумку. Він наблизився до потерпілої впритул зі спини, а потім ривком вихопив сумку, але остання втримала сумку в руках, впавши від ривку на коліна. Після чого, він завдав рукою одного удару в область обличчя, вихопив сумку та намагався втекти, але був затриманий перехожими, які викликали поліцію. Усе майно було відразу повернуто потерпілій.

Обвинувачений зазначив, що дуже шкодує про свій протиправний вчинок, на теперішній хоча і працює «неофіційно», має на меті добровільно відшкодувати потерпілій моральну шкоду, яку він наніс їй своїми діями, попросив пробачити його.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила суду, що 10 лютого 2021 року біля дитячого садочка «Софія №101», розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Професора Толока, буд. 17-а до неї впритул зі спини наблизився обвинувачений та ривком намагався вихопити сумку, але вона її втримала в руках але впала від ривку на коліна. Після чого, вона почула однин удар в область обличчя, і в цей же час обвинувачений схопив сумку та намагався втекти. Перехожі його затримали та не дали можливість втекти, після чого викликали поліцію.

Потерпіла підтвердила, що майно їй було повернуто, тому цивільний позов вона не заявляла та прийняла вибачення від обвинуваченого, але вважає, що виправлення його можливе лише в умовах позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах встановлених у ході судового розгляду та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого повністю доведена.

Фактичні дані, котрі містяться у письмових доказах, зібраних на досудовому розслідуванні, підтверджують показання обвинуваченого, не містять логічних суперечностей з показами ОСОБА_5 , наданими під час судового розгляду справи.

Отже, оцінивши всі докази в їх сукупності з погляду достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, допитавши обвинуваченого, дослідивши надані стороною обвинувачення письмові матеріали, перевіривши доводи учасників процесу, суд прийшов до переконання, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, його діяння містить ознаки ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Обвинувачений, діючи умисно, відкрито, повторно, протиправно, з корисливих спонукань заволодів сумкою, належною потерпілій, зірвавши її з руки ОСОБА_4 , застосувавши при цьому насильство, що призвело до отримання потерпілою легких тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на диспансерному обліку чи під профілактичним наглядом у лікарів психіатра та нарколога.

Обвинувачений є працевлаштованим, але не офіційно, отримує доходи від заробітку, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має малолітню дитину, утримує її та цивільну дружину.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд вважає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 висловлена правова позиція, згідно з якою, якщо певна обставина, наведена у ч. 1 ст. 66, ч. 1 ст. 67 КК, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд при призначенні покарання не може ще раз ураховувати її як пом`якшуючу або обтяжуючу покарання обставину.

Згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання повинно бути призначено необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Санкція ч.2 ст. 186 КК України передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Прокурор під час судового розгляду справи вважав справедливим та достатнім для виправлення засудженого застосування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.З такою думкою погодилася й потерпіла.

Захисник, зазначив, що звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком дозволить ОСОБА_5 спокутувати провину перед потерпілою.

Обвинувачений ОСОБА_5 звернув увагу суду на своє щире каяття з приводу вчинення ним правопорушення, просив надати йому можливість виправитись без ізоляції від суспільства та встановити для цього іспитовий строк.

Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні Європейського суду від 03.10.2002 у справі «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому,навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 752/8309/16-к (провадження № 51-284 км 18) висловлена правова позиція, згідно з якою законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст. 75 КК; думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, хоча і не є вирішальною.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 302/904/16-к (провадження № 51-966 км 18), загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Оцінюючи за підсумками розгляду кримінальної справи позиції учасників провадження з приводу можливості звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, суд взяв до уваги інформацію, яка характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, середню імовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, виправлення обвинуваченого є можливим без позбавлення волі на певний строк і не становить небезпеки для суспільства.

Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але застосувати положення ст. 75 КК України відносно звільнення від покарання з іспитовим строком, що, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння нових правопорушень.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід обрати покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, застосувати звільнення від покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

За вказаним кримінальним провадженням речовими доказами визнано мобільний телефон марки Хіаоті моделі Redmi Note 5 в корпусі сірого кольору, грошові кошти на загальну суму 3 755 грн.; жіноча золота обручка 585 проби.

Вирішуючи подальшу долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України, суд вважає за необхідне після набрання цим вироком законної сили вказані речі залишити у володінні власниці майна ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 394,474, 475 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставіч.1ст.75КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 3 (три) роки, якщо він під час випробування не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки, а саме: періодично прибувати для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити під вартою.

Зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення (з 10.02.2021 - часу затримання по день вступу вироку в закону силу) з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Речові докази: мобільний телефон марки Хіаоті моделі Redmi Note 5 в корпусі сірого кольору, грошові кошти на загальну суму 3 755 грн.; жіноча золота обручка 585 проби - залишити у власника ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1