Справа №127/9921/21
Провадження №1-кп/127/399/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 185, частиною третьою статті 357 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2021 за № 0000204,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 185, частиною третьою статті 357 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважала за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, потерпілих. Крім того, заявила клопотання про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, інкриміновані йому діяння вчинив впродовж нетривалого часу після постановлення судом апеляційної інстанції вироку, згідно з яким обвинувачений засуджений до реального покарання у виді позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку прокурора.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, разом з тим прокурором надана письмова заяви останнього, згідно з якою він просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не заперечували. Разом з тим, вважали, що правові підстави для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні. Зокрема, зауважили, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу їм не вручене. Крім того, вважають, що прокурором не доведено ризиків, на які вона посилається в якості підстави такого продовження. Тому вважають, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід слід змінити з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акта прокурору, закриття кримінального провадження, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, потерпілих.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує таке.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Як суд зазначив вище, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні посилались на те, що клопотання про продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу їм не вручене. Разом з тим, з наданого прокурором клопотання випливає, що воно датоване 13.04.2021, в зазначеному клопотанні наявні підписи обвинуваченого та його захисника про отримання його копії. Крім того, прокурор в судовому засіданні повідомила, що зазначене клопотання було вручене обвинуваченому та його захиснику під час виконання вимог статті 290 КПК, що узгоджується з наданими до обвинувального акта розписками. Тому доводи сторони захисту щодо ненадання копії клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд розцінює як неспроможні та такі, що спростовуються наданими суду матеріалами справи.

Крім того, суд враховує, що згідно з наданими суду матеріалами строк утримання обвинуваченого під вартою спливає 06.05.2021. Клопотання про продовження зазначеного строку прокурором заявлене 29.04.2021, тобто до закінчення строків, зазначених у частині першій статті 199 КПК.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення зазначені вище норми кримінально-процесуального законодавства щодо вручення копії клопотання обвинуваченому та строку звернення з відповідним клопотанням до суду були дотримані. Тому суд вважає за доцільне клопотання прокурора розглянути по суті й надати йому правову оцінку.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує таке.
З наданих суду стороною обвинувачення документів випливає, що 08.03.2021 ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК та слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області своєю ухвалою від 10.03.2021 застосував до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06.05.2021, одночасно визначивши ОСОБА_6 заставу в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 22700 грн.

Суд, окрім наведеного вище, враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд кримінального провадження по суті не розпочато, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду умисних кримінальних правопорушень проти власності різного ступеню тяжкості, вчинених в період незнятих та непогашених судимостей. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не розпочато, зокрема, не допитані потерпілі та свідки кримінального провадження. Суд також враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, суду надано не було. Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків кримінального провадження, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Обставин, визначених частиною четвертою статті 183 КПК судом встановлено не було, а тому суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вирішуючи питання щодо обрання розміру застави суд враховує положення пункту 1 частини п`ятої статті 182 КПК, якою розмір застави за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 обмежено від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, Закон України «Про державний бюджет на 2021 рік», яким зокрема встановлено розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року дорівнює 22700 гривень Отже, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 22700 гривень.

У разі внесення застави ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 185, частиною третьою статті 357 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2021 за № 0000204, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 29 квітня 2021 року о 16.00 год.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілих.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 29 квітня 2021 року до 23.59 год. 27 червня 2021 року.

Визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі 10 (десяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачений (заставодавець) має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_6 з-під варти та покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання.

Якщо ОСОБА_6 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останнього буде застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: