ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/480/20 Номер провадження 11-кп/814/357/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисник - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Полтава від 17 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гутирівка Полтавського району Полтавської області, українець, не працюючий, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше 10 разів судимий: останній 12.11.2020 Ленінським р/с м. Полтави за ч.2 ст.185 КК України до 5 місяців арешту,-
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України та призначено покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення покаранням, призначеним за цим вироком покарання згідно вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 12.11.2020, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді 3 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 11175,01 грн.
По справі вирішено питання речових доказів.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 3 (трьох) епізодів за ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та 22 (двадцяти двух) епізодах таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у сховище, кваліфіковане за ч.3 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання.
Обвинувачений при постановленні рішення просить взяти до уваги його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, стан здоров`я , наявність на утриманні двух неповнолітнії дітей та матері похилого віку.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із змісту вироку, суд у порядку статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорювались.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд з`ясував у обвинуваченого ОСОБА_7 чи правильно він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив обмеження права оспорювання обставин в апеляційному порядку. Обвинувачений не заперечував проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, судом першої інстанції кваліфіковані вірно.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого стосовно пом`якшення призначеного покарання то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 50 і 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у правовій позиції в постанові ВСУ від 04 квітня 2011 року у справі № 5-1кс11, норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

З кримінального провадження вбачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчиненя корисливих злочинів, в тому числі і насильницьких, наявність пом`якшуючих обставин, таких як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин.
При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд першої інстанції дотримався також і європейських стандартів кримінального судочинства, а саме принципів «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріпленого у ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, згідно якого «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», і «пропорційності», коли призначене особі покарання не повинно бути непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Районним судом при призначенні покарання, також враховано те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення середньої тяжкості та тяжкі, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, а отже на шлях виправлення не став.
Таким чином, зважаючи на характеризуючи дані про обвинуваченого, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст. 65 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчинених ним діянь, інформації про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Ураховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задовллення апеляційної скарги не вбачається.

Будь-яких істотних порушень вимог КПК України, які могли вплинути на прийняття рішення колегією судів не встановлено, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м.Полтава від 17 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4