ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1233/21 Справа № 174/523/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Баглійського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000068 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, не працюючого, особа з інвалідністю ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 309 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Баглійського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 діб до 14 травня 2021 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції врахував, що злочини, інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_5 , відносяться до тяжкого та особливо тяжкого, у даному провадженні на цей час розпочато судовий розгляд по суті, але не допитувались учасники процесу. На думку колегії суддів є підстави вважати реальним існування обґрунтованих ризиків того, що обвинувачений, відносно якого стороною захисту не надано суду доказів наявності сталих соціальних зв`язків, офіційного місця роботи та легального джерела доходу, доказів незадовільного стану здоров`я, що перешкоджає його утриманню в умовах ДУВП № 4. Враховано, що обвинувачений зареєстрований за межами Дніпропетровської області, мешкав у одній родині разом з малолітньою потерпілою, тому, перебуваючи на волі, може ухилятись від явки до суду та/або у протиправний спосіб вплинути на учасників процесу: малолітню потерпілу та її представника, свідків, обвинувачену, які не допитані у суді.

В апеляційній скарзі:
- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що стороною обвинувачення в порушення вимог ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, отримані з порушенням часу його вручення, що проігноровано судом. Зазначає, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений, а оскаржувана ухвала не містить виклад обставин, які свідчать про наявність цих ризиків та про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з посиланням на конкретні докази. Зазначає, що не було взято до уваги, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає тривалий час за певною адресою, перебуває у незареєстрованому шлюбі, від якого на утриманні має малолітню дитину, від попередніх шлюбів має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнаний таким, що не має судимостей, є особою з інвалідністю ІІІ групи. Також захисник вказує на наявність у ОСОБА_5 діагнозу Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, психостимуляторів. Синдром залежності, та на те, що він фактично позбавлений належного медичного обслуговування у зв`язку з цим.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо просили задовольнити апеляційну скаргу та обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п. 1, та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду та незаконно впливати на обвинувачену, потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 309 КК України, які за ступеню тяжкості відносяться, в тому числі, до тяжкого та особливо тяжкого злочину, за вчинення яких передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років позбавлення волі, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, офіційного місця роботи та легального джерела доходу, проживав за межами м. Кам`янське, де на розгляді перебуває кримінальне провадження щодо нього, проживав разом з малолітньою потерпілою, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Окрім цього, враховуючи стадію судового розгляду кримінального провадження, ступень тяжкості інкримінованих злочинів, існує висока вірогідність вчинення впливу на обвинувачену, свідків, потерпілу, оскільки, як вбачається з оскаржуваної ухвали, малолітня потерпіла та її представник, свідки та обвинувачена судом не допитані.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за даних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає тривалий час за певною адресою, перебуває у незареєстрованому шлюбі, від якого на утриманні має малолітню дитину, від попередніх шлюбів має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнаний таким, що не має судимостей, є особою з інвалідністю ІІІ групи та на те, що він фактично позбавлений належного медичного обслуговування є такими, які самі по собі не впливають на необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів, які б свідчили, в тому числі, про неможливість обвинуваченого у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано, у зв`язку з чим апеляційним судом не встановлено.
Щодо доводів захисника стосовно того, що його підзахисний більше року тримається під вартою, у зв`язку чим, в тому числі, необхідно змінити йому запобіжний захід на більш м`який, колегія суддів зазначає, що враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочинів, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, кадрову ситуацію у судах, а також поведінку учасників кримінального провадження, розгляд судом першої інстанції кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та тримання останнього під вартою об`єктивно узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Баглійського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 309 КК України, у кримінальному провадженні № 0000068 - залишити без змін.
Повний текст ухвали оголосити о 12 годині 30 хвилин 02 квітня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4