ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000358 за апеляційними скаргами прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2021 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, неодруженого, утриманців не маючого, з повною середньою освітою, студента 4 курсу Суднобудівного відділення Морського фахового коледжу Херсонської державної морської академії, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку на 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначення покарання. Призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку на один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки за п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що оскаржуваний вирок підлягає частковому скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що призначаючи покарання за ч.1 ст.121 КК України нижче від найнижчої межі, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вибачення перед потерпілим, Проте, встановлені судом обставини жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 діяння та, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Крім того, зауважує, що судом не враховано, що відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням можливо лише при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а не покарання у виді арешту.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині призначення міри покарання.

Вказує, що суд невірно застосував положення ст. 75 КК України, оскільки її застосування можливе лише при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років, застосування положень ст. 75 КК України до осіб засуджених до арешту законом не передбачено, окрім неповнолітніх осіб.

Звертає увагу, що суд не в повній мірі врахував позицію потерпілого ОСОБА_9 , який не заперечував проти застосування положень ст. 69 КК України та просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Зазначає, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро каявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем навчання та проживання характеризується виключно позитивно, має самостійний дохід у вигляді стипендії, що на думку сторони захисту є підставою для застосування більш м`якого покарання із врахуванням положень ст. 69 КК України, а саме у виді штрафу.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 9 серпня 2020 року близько 01:00, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебував біля приміщення кафе "Вечір" за адресою: АДРЕСА_2 , де вчинив сварку з ОСОБА_9 .
У подальшому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 у ході словесної сварки, перебуваючи біля кафе "Вечір", умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком по обличчю, від чого останній впав на спину на ґрунтову поверхню.
Продовжуючи свої злочинні протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи небезпечні наслідки у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_9 , який лежав на спині на землі, та присівши поверх нього, умисно наніс останньому не менше п`яти ударів кулаком лівої руки в область обличчя.
В результаті своїх умисних протиправних дій, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму у вигляді перелому правої скроневої кістки, субдуральної гематоми справа, струсу головного мозку, які за критерієм небезпечності для життя в момент заподіяння відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, а також рани на обличчі та забоїв м`яких тканин обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника, на підтримку вимог апеляційних скарг, думку обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
В своїх апеляційних скаргах прокурор та захисник не оскаржують правильність встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах вимог апеляційних скарг, а саме в частині призначеного покаранння.
Перевіряючи вирок суду першої інстанції, з огляду на апеляційні доводи прокурора та захисника, лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Зокрема, у відповідності до вимог, передбачених ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Однак, зазначених вимог закону, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, не дотримався в повному обсязі.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро покаявся, попросив вибачення у потерпілого, усвідомив наслідки вчиненого, обґрунтовано призначив йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням вимог ст. 69 цього Кодексу. Разом з тим, рішення суду першої інстанції про призначення йому більш м`якого виду покарання, яке не передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, а саме арешту на строк шість місяців є належним чином невмотивованим.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Отже, на думку колегії суддів, дане покарання є занадто м`яким для виправлення та перевиховування обвинуваченого, оскільки судом першої інстанції неналежно та не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який становить підвищену суспільну небезпеку.

Окрім того, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту, безпідставно було застосовано положення ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки, відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Звільнення від відбування покарання з випробуванням не може застосовуватись до покарання у виді арешту.

Отже, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставини, які пом`якшують покарання, дані про особу винного, враховуючи його молодий вік та позитивну характеристику, а також позицію потерпілого, відповідно до ч. 2 ст.404 КПК України, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, яке являється нижче від найнижчої межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, із застосування норм ст. 69 КК України та застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, саме таке покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин справи у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами та відповідатиме принципам індивідуалізації покарання, співмірності та встановленій ст. 50 КК України меті призначення покарання. .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з приписами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
При цьому, апеляційний суд вважає, що необхідності у повному скасуванні вироку суду першої інстанції немає, оскільки фактичні обставини вчинення злочину учасниками провадження не оспорюються.
Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку у цій частині з призначенням обвинуваченому покарання за інкримінований злочин у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України, а також із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України,
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2021 року в частині призначеного покарання ОСОБА_7 скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, на ОСОБА_7 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді