Справа № 344/3627/21
Провадження № 1-кс/344/1467/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого з особливо важливих справ слідчого управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000006, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2021, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що слідчим управлінням Головного управління ДФС в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000006, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2021 за фактом вчинення жителями Івано-Франківської області незаконного придбання, зберігання з метою збуту та транспортування з цією метою незаконно виготовлених алкогольних напоїв, з наклеєними марками акцизного податку невстановленого взірця, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 199, ч.1 ст. 204 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування також встановлено, що збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв жителям Івано-Франківської області здійснюється, в тому числі шляхом використання вебресурсів мережі Інтернет.

Так, під час проведення огляду в мережі Інтернетвебсайту з доменним ім`ям http://www.alcopub.com.ua/встановлено те, що даний вебресурс фактично являється інтернет-магазином, за допомогою якого здійснюється незаконний продаж незаконно виготовлених алкогольних напоїв на території Івано-Франківської області з огляду на наступне.

Питання здійснення торгівлі через мережу інтернет регламентовано положеннями Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 3 даного Закону визначено, що інтернет-магазин засіб для представлення або реалізації товару, роботи чи послуги шляхом вчинення електронного правочину. Своєю чергою, Закон визначає електронний правочин як: дію особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а електронна торгівля визначається як: господарська діяльність у сфері електронної купівлі-продажу. Реалізації товарів дистанційним способом покупцю шляхом вчинення електронних правочині із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

При цьому, питання продажу такого різновиду підакцизної продукції, як алкогольні товари, врегульовані положенням Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі Закон).

Так, відповідно до ст. 14 Закону роздрібна торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим та виноградним дистилятом спиртовим забороняється.

Статтею 15 Закону передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Пунктом 12 частини першої статті 153 Закону передбачено, що забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових у невизначених для цього місцях торгівлі.

Абзац чотирнадцятий частини першої статті 11 Закону також визначає, що розлив алкогольних напоїв, здійснюється у виготовлену із матеріалів, дозволених до контакту з алкогольними напоями скляну тару, бляшанки із харчового алюмінію, а також у сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла чи глазурованої кераміки.

Крім того, абзаци двадцятий і двадцять перший частини другої статті 11 Закону визначають упаковку типу «Tetra-Pak» i «Baginbox» як допустиму тару виключно для виноробної продукції (крім сидру і перрі (без додання спирту), зброджених напоїв, одержаних виключно в результаті природнього (натурального) бродіння фруктових, ягідних та фруктово-ягідних соків, з вмістом спирту не більше 8,5 відсотка об`ємних одиниць (без додання спирту), а також сидру і перрі (без додання спирту), зброджених напоїв, одержаних виключно в результаті природнього (натурального) бродіння фруктових, ягідних та фруктово-ягідних соків, з вмістом спирту не більше 8,5 відсотка об`ємних одиниць.

Також, статтею 1 Закону визначено, що роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземниих суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування. Цією ж статтею Закону визначено, що місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Таким чином, виходячи із положень діючого законодавства, зокрема вищевказаних норм Законів продаж спирту етилового, а також іншої алкогольної продукції, посередництвом інтернет-магазинів, через заборону роздрібної продажу спирту, а також через відсутність торгівельного приміщенні, відсутність відповідної ліцензії, а також неправомірність використання упаковок типу «Tetra-Pak» i «Baginbox» та інших обмежень, законодавчо заборонений.

Відповідно до ЗУ «Про авторське право та суміжні права» вебсайт це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси вебсайту і (або) облікового запису власника цього вебсайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом.

Враховуючи те, що вебсайт є об`єктом права інтелектуальної власності, то у його власника виникають особисті немайнові та майнові права інтелектуальної власності на такий об`єкт.

Законом України «Про авторське право та суміжні права» також визначено, що власник вебсайту це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Проведеними слідчими (розшуковими) діями встановлено, що доменне ім`я «http://www.alcopub.com.ua/» з IP адресою НОМЕР_1 (місце розташування Нюрнберг, Баварія, Німеччина) було зареєстроване 01вересня 2020 року, реєстратор «ua.cityhost»( ОСОБА_4 , м. Київ, вул. Григорія Сковороди), а хостинг-провайдером, через якого здійснюється доступ до вищевказаного сайту являється АТ HetznerOnline (Нюрнберг, Баварія, Німеччина).

Відповідно до ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу майном може бути як окрема річ, сукупність речей, так і майнові права та обов`язки. Відповідно до ч. 3 ст. 424 ЦК України майнові права інтелектуальної власності можуть бути об`єктом цивільного обігу, використовуватись у зобов`язальних та інших цивільних відносинах.

Перелік майнових прав інтелектуальної власності визначений у цивільному законодавстві. Так, до майнових прав інтелектуальної власності належать:

1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) право продажу, передання в найм (оренду);

5) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Тобто, саме у власника вебсайту наявні правомочності щодо володіння, користування, розпорядження та відчуження майном (майновими правами інтелектуальної власності).

Слідчий подав заяву, за змістом якої просив розгляд клопотання проводити без його участі, просив клопотання задовольнити.

На підставі положень ч.2 ст. 172 КПК України представник особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, в судове засідання не викликався.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних(розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим управлінням ГУ ДФС в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000006, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2021 за фактом вчинення жителями Івано-Франківської області незаконного придбання, зберігання з метою збуту та транспортування з цією метою незаконно виготовлених алкогольних напоїв, з наклеєними марками акцизного податку невстановленого взірця, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 199, ч.1 ст. 204 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування також встановлено, що збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв жителям Івано-Франківської області здійснюється, в тому числі шляхом використання вебресурсів мережі Інтернет.

Так, під час проведення огляду в мережі Інтернетвебсайту з доменним ім`ям http://www.alcopub.com.ua/встановлено те, що даний вебресурс фактично являється інтернет-магазином, за допомогою якого здійснюється незаконний продаж незаконно виготовлених алкогольних напоїв на території Івано-Франківської області.

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий просить накласти арешт на майно, зазначене у клопотанні, однак, з матеріалів клопотання не вбачається достатньо підстав вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тому, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки слідчим не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки слідчим не доведено, що на даний час є підстави для накладення арешту на дане майно.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1