Справа № 646/1634/21
№ провадження 1-кп/646/537/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001818 від 03.12.2020 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел.Садовод Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 02.01.2019 Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 185 КК України до 2 місяців арешту, звільненого 22.05.2019 по відбуттю строку покарання; 2) 05.12.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі; 3) 12.06.2020 Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 187, ч.4 ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.08.2020 та остаточно призначено на підставі ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців без конфіскації належного йому майна; 4) 23.02.2021 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 7 років 8 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.391 КК України,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи засудженим 12 червня 2020 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.3 ст. 187, ч.4 ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі та відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)» належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, в період відбування покарання знову вчинив нове кримінальне правопорушення.
21 жовтня 2020 року на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова був підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу на строк 1 місяць. Після звільнення з ПКТ своєї поведінки не змінив та знову продовжував порушувати режим тримання.
Так, 26 листопада 2020 року о 09 годині 00 хвилин та 27 листопада 2020 року о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у житловому приміщенні № 4 дільниці посиленого контролю Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» за адресою: м.Харків, вул.Лелюківська, 1, неправомірно всупереч вимогам передбаченим, ст. ст. 107, 118, 132 КВК України, відмовився приступити до прибирання території, визначеної згідно з графіком чергування адміністрацією установи.
Після чого, 30 листопада 2020 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у житловому приміщенні №4 дільниці посиленого контролю Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» за адресою: м.Харків, вул.Лелюківска, 1, після неодноразового оголошення начальником дільниці посиленого контролю ОСОБА_6 законних, обґрунтованих вимог приступити до чергування та роз`яснення йому положень ст.391 КК України, ст. ст. 107, 118, 132 КВК України, не маючи протипоказань за станом здоров`я для виконання цих вимог, діючи з прямим умислом, повторно, відкрито, демонстративно і в зухвалій формі (виражаючи неповажливо-хамське відношення до представників адміністрації), проявив злісну непокору вказаним вище законним вимогам представника адміністрації установи виконання покарань та відмовився приступити до прибирання території, визначеної згідно з графіком чергування адміністрацією установи.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду з угодою, укладеною 10 березня 2021 року між прокурором Харківської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_2 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.391 КК України.
30 березня 2021 року прокурор Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_2 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинувачений ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , уклали уточнену угоду про визнання винуватості, шляхом внесення відповідних змін до змісту угоди від 10 березня 2021 року.
З огляду на роз`яснення, що викладені у пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11 грудня 2015 року, вказана уточнена угода про визнання винуватості була прийнята до розгляду судом.
В судовому засіданні прокурор просив затвердити уточнену угоду про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник в судовому засіданні підтримали укладення уточненої угоди про визнання винуватості, просили її затвердити, при цьому обвинувачений підтвердив свою згоду на застосування узгодженого в уточненій угоді виду та розміру покарання.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 391 КК України, визнав повністю, пояснив, що обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій не оспорює, укладення угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити уточнену угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.
Розглядаючи кримінальне провадження згідно зі ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст.391 КК України як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).
Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди.
Враховуючи, що між прокурором та обвинуваченим досягнуто угоди, суд розглядає справу відповідно до положень ст.ст.474, 475 КПК України.
Відповідно до умов уточненої угоди від 30 березня 2021 року про визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.391 КК України обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, сприяти досудовому слідству у визначеному органом обвинувачення обсязі, а також була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_3 узгодженого покарання за ст. 391 КК України у виді одного року позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року, остаточно призначити покарання у виді 7 років 10 місяців позбавлення волі. В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.
Судом встановлено, що уточнена угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання у виді позбавлення волі. Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст.474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Крім цього, обвинуваченому роз`яснені положення ч.4 ст. 474 КПК України, які йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений просив затвердити угоду.
Судом вивчалась особа обвинуваченого ОСОБА_3 та встановлено, що він за місцем відбування покарання характеризується негативно, неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не має, раніше неодноразово судимий, новий злочин вчинив в місцях позбавлення волі під час відбування призначеного йому вироком суду покарання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів
Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Згідно зі ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Суд вважає, що узгоджені прокурором та обвинуваченим вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, інтересам суспільства та держави і даним особи обвинуваченого та заявлені в межах санкції ст. 391 КК України, тобто є таким, що не суперечать положенням КК України.
Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив вказаний злочин 30 листопада 2020 року тобто до постановлення 23 лютого 2021 року вироку Орджонікідзевського районного суду м.Харкова, суд вважає правильним призначити покарання за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.
Відповідно до змісту ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Оскільки зміст зазначеної угоди про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, укладання угоди сторонами є добровільним, а підстави для відмови в затвердженні угоди відсутні, суд, керуючись засадами диспозитивності кримінального провадження, вважає за можливе затвердити угоду.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Витрати на проведення судових експертиз відсутні.
Речові докази у справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не вживались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити уточнену угоду про визнання винуватості від 30 березня 2021 року, укладену між прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання ним винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.391 КК України.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 391 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 (семи) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту постановлення вироку, тобто з 30 березня 2021 року.
В строк покарання зарахувати покарання частково відбуте за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року у період з 17 грудня 2019 по 29 березня 2021 року.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;
прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харків протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Суддя ОСОБА_1