справа № 208/5838/20
№ провадження 1-кс/208/770/21
УХВАЛА
Іменем України

06 квітня 2021 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 «про арешт майна» в межах кримінального провадження № 0001191 від 08.08.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України, -

встановив:

Слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майор поліції ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із вказаним погодженим з прокурором ОСОБА_4 клопотанням, в якому прохає:

-Накласти арешт (позбавити права на відчуження, розпорядження, користування майном) на майно, яке добровільно надав для огляду та вилучення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на мобільний телефон Blackview model: А20, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що у провадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0001191 від 08.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

12.07.2020 приблизно о 21.00 год. невстановлена особа перебуваючи по вул. Ніколенко, 6 поблизу маг. АТБ у м. Кам`янське заволоділа майном гр. ОСОБА_6 , спричинивши тим самим майнову шкоду.

Було викрадено таке майно:

- мобільний телефон Blackview model: А20, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , колір GOLD; сім-карту Київстар № НОМЕР_3 .

За даним фактом 08.08.2020 р. СВ Кам`янського ВП відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001191 за ч. 2 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування.

03.04.2021 р. було встановлено гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який добровільно надав працівникам поліції для огляду та вилучення наступне майно:

- мобільний телефон Blackview model: А20, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , та в ході допиту пояснив, що даний телефон придбав у знайомого на ім`я ОСОБА_7 .

03.04.2021 року зазначене майно визнане речовим доказом по справі та долучено до матеріалів кримінального провадження № 0001191.

Вищенаведене майно має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, так як є предметом кримінального правопорушення та його було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Згідно ст. 167 КПК України зазначені речі являються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Наразі встановлено наступні передбачені ст. 170 КПК України підстави і мету застосування арешту відносно вказаного вище майна.

Підставами застосування арешту відносно вище наведеного майна є наступне: вилучені речі відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовими доказами з підстав, наведених вище за текстом, та мають доказове значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Метою застосування арешту відносно наведеного вище майна є запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження, так як вищенаведене майно, яке має ознаки речових доказів, має бути в подальшому пред`явлено для впізнання та повернуто потерпілому, що є важливим для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Повернення володільцю вищевказаного майна може мати наслідком його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження та у будь-якому випадку позбавить сторону обвинувачення можливості отримати докази, які б вказували на наявність чи відсутність у діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. За наведених обставин метою застосування арешту вищенаведеного майна є збереження речових доказів.

З метою забезпечення збереження зазначених речових доказів у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, позбавивши права на відчуження, розпорядження, користування зазначеним майном ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому не позбавляючи права користування майном потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_6 , належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання, не прибув в судове засідання, заяв чи клопотань через канцелярію та офіційну електронну пошту не подавав.

У судове засідання cлідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майор поліції ОСОБА_3 не з`явилась, надала слідчому судді клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за її відсутності, прохала клопотання про арешт майна задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, надала слідчому судді клопотання, згідно якого, вважає за можливе розглянути клопотання слідчого про арешт майна за її відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

На підставі письмової добровільної заяви ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , був вилучений мобільний телефон Blackview model: А20, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .
В ході огляду, мобільний телефон Blackview model: А20, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , був вилучений до СВ Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області.
Постановою слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 про визнання речовим доказом від 03 квітня 2021 року телефон Blackview model: А20, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 був визнаний речовим доказом.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки:1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у; 1) вчиненні дій, які заборонені правилами; 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, суддя приходить до висновку, що підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача - відсутні.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Тому враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, обґрунтованість заявленого клопотання, що підставою клопотання є необхідність проведення ряду процесуальних дій в межах кримінального провадження, а тому з метою збереження, унеможливлення пошкодження та знищення речового доказу, що може призвести до нівелювання доказової бази, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у виглядіпозбавлення власника зазначених речей, а саме ОСОБА_6 право на відчуження та розпорядження зазначеним майном, залишивши за ним право користування, вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон Blackview model: А20, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , а саме тимчасово на час накладення арешту, позбавити власника майна ОСОБА_6 , права на відчуження та розпорядження зазначеним майно, залишивши за ним право користування.

В іншій частині клопотання відмовити.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 .
Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1