ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/539/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2808/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відео конференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2021 року, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3,5ст. 185, ч.5 ст. 186, ч.4 ст. 187 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», а саме до 30 вересня 2021 року.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання його під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною, необґрунтованою. Вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України прокурором не доведені, а є надуманими та формальними. Зазначає, що суд не вірно вказав про те, що він не працевлаштований та не має міцних соціальних зв`язків, але ж він працює, однак не офіційно і має мати пенсіонерку, яка хворіє на ряд захворювань, крім того має сестру. Також посилається на те, що його стан здоров`я потребує лікування. Посилається на практику ЄСПЛ, Конвенцію у справах людини
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 також просить ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що його підзахисний вже майже рік перебуває під вартою і станом на 02.08.2021 рік судовий розгляд кримінального провадження по суті навіть не розпочато. Обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце мешкання у АДРЕСА_1 . Мешкає разом із матір`ю похилого віку, яка постійно хворіє і потребує постійного догляду. Крім того, зазначив, що прокурором не надано жодних доказів на наявність ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги з його обов`язковою участю.
З метою всебічності та повноти дослідження всіх обставин справи, з урахуванням введених в Україні та затверджених змін до постанови КМУ від 9 грудня 2020 р. N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 21 квітня 2021 р. №405, про встановлення карантинних заходів з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р., до початку апеляційного розгляду було направлено відповідний запит через адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в якому тримається обвинувачений, для з`ясування процесуальної позиції обвинуваченого щодо його бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Згідно отриманої розписки з ДУ «Харківський слідчий ізолятор», обвинувачений ОСОБА_6 погодився брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Прокурор, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи (а.с. 41).Однак у судове засідання прокурор не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
За таких обставин, апеляційний перегляд ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2021 року, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 відбувається лише за участю обвинуваченого та його захисника.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: а саме можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, під час яких застосовував до потерпілих психологічний вплив та погрожував насильством, небезпечним для життя та здоров`я, потерпілих та свідків у суді ще не допитано,на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто не має офіційних джерел існування, неодружений, тобто не має соціально сталих зв`язків, раніше був засуджений за злочини проти власності.
Наявність сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про продовження існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду; незаконного впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, а саме у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення; відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у приміщення, у тому числі у особливо великих розмірах, у складі організованої групи; нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у приміщення, вчиненому організованою групою, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності, а також життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.
Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Колегія суддів ставиться критично до тверджень обвинуваченого та його захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду можливість, незаконного впливу на потерпілих і свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Посилання обвинуваченого та його захисника на наявність у нього сестри та матері пенсіонерки, яка хворіє на ряд захворювань, постійного місця мешкання, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними, саме з урахуванням негативних відомостей про особу обвинуваченого. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованих йому злочинів, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_6 від противоправних дій.
Щодо посилання обвинуваченого на незадовільний стан здоров`я, колегія судді вважає за необхідне роз`яснити, що доводи пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності захворювання, які виключають застосування такого запобіжного заходу повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої обвинувачений має процесуальне право заявляти клопотання суду, який розглядає справу.
Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Колегія суддів роз`яснює право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень підозрюваного, в тому числі, стосовно стану здоров`я.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання судом першої інстанції вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.
Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Лозівськогоміськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2021 рокув частиніпродовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді