Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
Справа № 215/6349/20
Провадження 1-кп/215/419/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліках не перебуваючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого
ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_6
захисника потерпілої ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

19.09.2020 року приблизно о 23:00 год. ОСОБА_3 знаходився в гостях у потерпілої ОСОБА_6 , за адресою:

АДРЕСА_2 , де останні спілкувались на кухні квартири.

В цей час та місці між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Після чого ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно пройшов за останньою до кімнати квартири АДРЕСА_3 , яка в той момент присіла на диван, що розташований з правої сторони від входу в кімнаті квартири, підійшов до потерпілої

ОСОБА_6 та двома руками схопив за плечі, перешкоджаючи останній встати з дивану, після чого почав наносити тілесні ушкодження, а саме: наніс один удар стопою правої ноги в область колінних суглобів лівої та правої ніг потерпілої ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_3 схопив двома руками за область гомілкової ділянки правої ноги потерпілу ОСОБА_6 та, приклавши фізичну силу, стягнув останню на підлогу.

Після цього потерпіла ОСОБА_6 вирвалась та направилась до спальної кімнати квартири, де її наздогнав ОСОБА_9 та продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , штовхнув її, в результаті чого вона впала на ліжко спиною. Далі ОСОБА_3 розташувався зверху потерпілої і однією рукою почав утримувати її за кисті правої та лівої руки, а зовнішньою та внутрішньою сторонами іншої руки почав наносити удари в область лівої та правої щік потерпілої ОСОБА_6 , при цьому стискаючи ноги останньої своїми ногами.

Після чого потерпіла ОСОБА_6 знову вирвалась та направилась до коридору квартири, де її знову наздогнав ОСОБА_9 та продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , штовхнув її, від чого вона впала животом на підлогу, а ОСОБА_9 розташувавшись зверху, схопив останню за кисті правої та лівої руки, зафіксував їх за спиною і утримав однією рукою. Далі, ОСОБА_9 зовнішньою та внутрішньою сторонами руки почав наносити удари в область потиличної частини голови потерпілої ОСОБА_6 , при цьому стискаючи ноги останньої своїми ногами.

В результаті наведеного, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_9 заподіяв потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, верхніх і нижніх кінцівок, лівої сідниці.

Ці умисні дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального проступку не визнав, вказав, що все це вигадки та наклеп потерпілої. При цьому обвинувачений суду пояснив, що дійсно в той день 19.09.2020 року напередодні ввечері вони зустрілися із потерпілою у парку та спілкувалися разом з компанією спільних знайомих. Далі в цей день після парку він поїхав додому до потерпілої ОСОБА_6 , за адресою її проживання, де останні спілкувались на кухні квартири. В якийсь момент в них виникла словесна сварка, в ході якої потерпіла забрала ключі від квартири та не випускала його з квартири, погрожуючи викликати поліцію. Та потім, через деякий час, приблизно о 12-й ночі вона відчинила квартиру та випустила його. Син потерпілої в цей час перебував у своїй кімнаті та не виходив звідти. Тілесних ушкоджень він потерпілій не завдавав, а про ушкодження дізнався вже від слідчого. Вважає, що потерпіла вчиняє на нього наклеп через ревнощі.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні розповіла, що вони зустрілися з ОСОБА_3 у парку під час святкування дня міста. Потім він разом з нею поїхав до неї додому. Вона деякий час спілкувалася по телефону із подругою, потім на кухні у них з ОСОБА_3 виникла словесна сварка, в якій останній почав її ображати та звинувачувати у безладі на кухні, на що вона його почала виганяти з квартири, відчинивши двері та попросила піти. Однак ОСОБА_3 відмовився піти та почав її штовхати і бити по голові. Коли вона перейшла у спальню та сіла на диван, він почав бити її ногами і руками. Вказані дії побачив син та почав знімати на телефон, однак вона наказала йому йти до своєї кімнати, бо не хотіла щоб її син це бачив. Після цього ОСОБА_3 почав бити її все сильніше і сильніше. Після цього він зібрав речі, кросівки, плюнув їй у обличчя та пішов.

Не зважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, доведена повністю сукупністю зібраних та досліджених в ході судового розгляду наступними доказами.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є кумою потерпілої та знайома з ОСОБА_3 . У них були складні стосунки, та деякий час вони проживали разом у ОСОБА_6 . Раніше ОСОБА_6 їй скаржилася, що ОСОБА_3 її ображав, міг дати ляпаса. В той день, 19.09.2020 року вони зі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 і з компанією спільних знайомих зустрілися у парку та святкували день міста. Потім близько 22-ї години ОСОБА_3 та ОСОБА_6 поїхали разом до неї додому та остання телефонувала їй

о 23-й годині і вони деякий час спілкувалися. На наступний день ОСОБА_6 зателефонувала їй та повідомила про побиття та конфлікт між ОСОБА_3 , а через день після зняття побоїв вона заїхала до неї додому та показала синці і гематоми на голові, розповіла як ОСОБА_3 завалив її на підлогу та бив по голові.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є кумою потерпілої та знайома з ОСОБА_3 . Приблизно 20-21.09.2020 року

ОСОБА_6 прийшла до неї в гості та показала синці на обличчі та на тілі та розповіла по конфлікт з ОСОБА_3 . На що вона порекомендувала їй звернутися в поліцію та зняти побої. Раніше ОСОБА_6 вже скаржилася їй на ОСОБА_3 , що він вчиняє сварки, однак такий конфлікт з побиттям стався вперше. Також ОСОБА_6 розповіла їй, що син зняв відео як ОСОБА_3 завдавав їй побої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що знайомий з обвинуваченим близько 6 років та знає потерпілу через ОСОБА_3 19.09.2020 року вони всі разом зустрілися у парку та десь о 23-й розійшлися, а ОСОБА_13 та ОСОБА_14 поїхали до неї додому. В парку вони не сварилися. Через 2-3 тижні йому стало відомо від ОСОБА_3 про конфлікт, а про обставини йому стало відомо від слідчого.

Таким чином показами вказаних свідків підтверджується той факт, що саме ОСОБА_3 в той вечір поїхав додому до ОСОБА_6 , а не інша особа, що власне підтвердив сам обвинувачений та потерпіла у своїх показаннях суду.

З досліджених у судовому засіданні у порядку ст. ст. 357, 358, 359 КПК доказів, судом встановлено наступне.

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення

від 06.10.2020 року потерпілої ОСОБА_6 , остання зазначила, що 19.09.2020 року приблизно о 23-й годині обвинувачений побив її, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, верхніх і нижніх кінцівок, лівої сідниці

(т. 2 а.с. 8-9).

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від №1562 від 21.09.2020 року у потерпілої ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді: синців обличчя, верхніх і нижніх кінцівок, лівої сідниці, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження. Відповідні тілесні ушкодження відображені на фототаблиці до цього висновку (т. 2 а.с. 10-11, 12).

Із висновку невролога від 24.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_6 при зверненні до лікаря було встановлено діагноз ЗЧМТ (19.09.2020), забої м`яких тканин голови, струс ГМ. На кисті лівої руки гіпсова лонгета (т. 2 а.с. 13-14).

З довідки №6281 від 20.09.2020 року з травматологічного пункту

КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР вбачається, що

ОСОБА_6 при зверненні до лікаря мала діагноз: підозру на закритий перелом човноподібної кістки лівої кисті. Множинні забої, синці м`яких тканин голови, верхніх та нижніх кінцівок (т. 2 а.с. 15).

З протоколу огляду місця події від 19.10.2020 року вбачається, що місце події це квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка має 3 кімнати, окремий санвузол, коридор та кухню. Зокрема, на фото №4 до вказаного протоколу зображено вітальну кімнату з диваном, на якому під час відтворення відео сиділа потерпіла (т. 2 а.с. 17-22).

В судовому засіданні судом безпосередньо у присутності учасників кримінального провадження було досліджено відеозапис, на якому відображено момент нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій. На відео зображено вітальну кімнату з занавісками бузкового кольору, в правому куті розташована тумбочка коричневого кольору, на якій стоять кімнатні квіти, перед цією тумбочкою розташований диван за формою літери «г», бузкового кольору з підставками для рук коричневого кольору, на якому сиділа потерпіла
ОСОБА_6 та перед нею стояв ОСОБА_3 , який одягнутий в спортивні штани з білими ставками по бокам, чорний светр, який тримає в правій руці одяг синього кольору схожий на шарф, а лівою рукою тримає руку ОСОБА_6 , яка одягнута в біло сірий сарафан, та білі шкарпетки та в цей час завдає удар ногою по потерпілій в ділянку правої ноги, яка знаходиться вище коліна. Потім ОСОБА_3 спочатку хапає потерпілу двома руками за її руки, а потім лівою ступнею наступає їй на ступні, та вона в свою чергу виривається і лягає спиною на диван, а обвинувачений хапає двома руками за ліву ногу та стягує її з поверхні дивану, і стягнувши перестає тримати її за ноги. На цьому відеозапис завершений. Вказані обставини були зафіксовані у відповідному протоколі огляду предмету
(т. 2 а.с. 31-34, 35).
Також в судовому засіданні судом безпосередньо у присутності учасників кримінального провадження було досліджено відеозапис, на якому відображено проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 , з якого було встановлено, що знаходячись в себе вдома потерпіла отримала тілесні пошкодження від свого колишнього співмешканця ОСОБА_3 . Також потерпіла показала механізм нанесення їй тілесних пошкоджень, який також зафіксований у відповідному протоколі проведення слідчого експерименту від 13.10.2020 року
(т. 2 а.с. 42-45, 46).
З висновку експерта №1712 від 19.10.2020 року, зокрема, вбачається, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути при механізмі, на який вказала потерпіла під час проведення слідчого експерименту (т. 2 а.с. 49-51).
Даючи аналіз дослідженим в судовому засіданні доказам, а також оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що доводи обвинуваченого з приводу його непричетності до нанесення тілесних ушкоджень, а також його заперечення, що на дослідженому відео саме він, - спрямовані на уникнення останнього від кримінальної відповідальності. При цьому суд вважає це способом захисту та критично оцінює показання обвинуваченого про те, що він тілесних ушкоджень потерпілій не наносив та вона все вигадала, оскільки вони спростовуються вище переліченими доказами та безпосередньо відеозаписом події.

Суд, оцінивши докази у відповідності до ст.94 КПК України, та провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень

ч. 1 ст.337 КПК України, приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні в судовому засіданні доведена повністю.

Таким чином, ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки він умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_15 легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене

ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком.

Суд вважає, що обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Суд враховує особу винного, який раніше не судимий (т. 2 а.с. 65,66), на обліках в психоневрологічному та в наркологічному кабінетах не перебуває

(т. 2 а.с. 67, 68), офіційно працює, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи (т. 2 а.с. 69, 70), має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 71).

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст.125 КК України, а саме у виді максимального передбаченого штрафу, оскільки необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, на думку суду, буде саме такий вид покарання.

Необхідності застосування запобіжного заходу до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили немає.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити згідно ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речовий доказ: диск CD-R 80min 700 MB з відео файлом, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, - залишити там же.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з дня отримання його копії.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя: