Провадження №1-кп/748/80/21
Єдиний унікальний № 748/2738/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2021 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 лютого 2020 року за № 0000013, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове, Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, що має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, є учасником бойових дій, раніше судимого 19 листопада 2019 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

14.01.2015 Президентом України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 15/2015, затверджений Законом № 113-VIII від 15.01.2015, у зв`язку з чим почав діяти особливий період.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №6-РС від 21.02.2018 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду механіка водія 3 танкової роти військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №20 від 15.03.2018 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу, солдат ОСОБА_8 грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 13.02.2020 близько 08 год. 30 хв., в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на тимчасове ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

23.11.2020 солдата ОСОБА_7 у супроводі службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 доставлено до приміщення військової прокуратури Чернігівського гарнізону за адресою: АДРЕСА_3 та, у подальшому, до місця несення служби - військової частини НОМЕР_1 .

Так, солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби у період з 13.02.2020 по 22.11.2020 не виконував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи переважну більшість часу в м. Чернігів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю, пояснивши, що він проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . На службі він перебував з 08 до 17 год, в подальшому їхав додому, потім на ранок приїжджав на службу. 12 лютого 2020 року він ввечері зібрав речі та поїхав додому, на ранок наступного дня мав повернутись на службу, однак залишився вдома. Він збирався звільнятись зі служби, а тому вважав, що звільнений. Підтвердив, що мав заповнити обхідний лист, наказ про звільнення до його відома ніхто не доводив. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що проходить службу у в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_3 знає як військовослужбовця цієї ж військової частини. 12 лютого 2020 року він був черговим по частині та ввечері отримав усний наказ командира в/ч ОСОБА_10 , що ОСОБА_3 залишається у військовій частині. ОСОБА_3 його запевнив, що він передасть речі, що зібрав, та повернеться до військової частини. Наступного дня ОСОБА_3 не прибув до військової частини і він йому телефонував, однак телефон був вимкнений.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що він займає посаду начальника штабу в/ч НОМЕР_1 , обізнаний, що ОСОБА_3 готувався до звільнення, підписував обхідний лист та мав вирішити питання з начальником речової служби в/ч НОМЕР_2 щодо речового майна, оскільки без з`ясування цього питання звільнення військовослужбовця є неможливим, так як необхідно надати довідку, щодо розрахунку по речовому майну. Наказ про звільнення ОСОБА_3 не виносився. 12.02.2020 ОСОБА_3 запевнив його, що відвезе зібрані речі додому. Наступного дня ОСОБА_3 не вийшов на службу, він йому телефонував, однак мобільний телефон був вимкнутий, мати повідомила, що сина немає вдома. В подальшому ОСОБА_3 зателефонував та повідомив, що з ним все гаразд і обіцяв повернутись на службу, щоб звільнитись, однак не повернувся.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що займає посаду командира 3-ої танкової роти в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_3 є його підлеглим. Починаючи з 13.02.2020 ним здійснювались розшукові заходи по встановленню місцеперебування ОСОБА_3 , який не вийшов на службу. В кінці лютого виїжджали за місцем проживання ОСОБА_3 , який запевнив, що наступного дня повернеться на службу. ОСОБА_3 був обізнаний, що його не звільнили зі служби.

Крім визнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили факт нез`явлення ОСОБА_3 на службу без поважних причин, його вина в сукупності доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які зібрані в ході досудового розслідування та долучені до матеріалів кримінального провадження.

15 січня 2018 року з ОСОБА_3 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та солдатського складу строком на три роки.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №6-РС від 21.02.2018 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду механіка водія 3 танкової роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №20 від 15.03.2018 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

13.02.2020 командир 3 танкової роти ОСОБА_13 доповів про відсутність під час шикування 13.02.2020 о 08 год. 30 хв. солдата ОСОБА_3 , з приводу чого наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 37 від 13.02.2020 призначено проведення службового розслідування.

За результатами проведення службового розслідування складено акт, який затверджено 14.02.2020, відповідно до якого встановлено факт відсутності на військовій службі без поважних причин солдата ОСОБА_3 ..

Як слідує з наказу № 50 командира в/ч НОМЕР_1 від 04.03.2020 проводилось службове розслідування за фактом втрати військового майна солдатом ОСОБА_14 ..

Відповідно до наданого обхідного листа ОСОБА_3 не завершив обхід та в ході судового розгляду не встановлено, що останнього було звільнено з військової служби НОМЕР_3 лютого 2020 року.

26 лютого 2020 року військовому прокурору Чернігівського гарнізону надійшло повідомлення про внесення відомостей до ЄРДР за фактом наявності в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України. За даним фактом цього ж числа внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування.

Відповідно до витягу з наказу № 192 від 24.11.2020 ОСОБА_3 звільнено з військової служби НОМЕР_4 листопада 2020 року.

Згідно з абзацом одинадцятим ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Виходячи зі змісту норм абзаців четвертого-шостого ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу одинадцятого ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період не охоплюється лише часом проведення мобілізації, яка є одним із заходів у рамках цього періоду.
На даний момент рішення про проведення заходів, спрямованих на переведення і функціонування державних органів та військових формувань в умовах мирного часу Президентом України не прийнято, тому на території України продовжується особливий період.
Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), що передбачено ч.4 ст.407 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд вважає за необхідне визнати щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 суд вважає за необхідне визнати рецидив кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 є раніше судимим, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та негативно за місцем військової служби, має на утриманні малолітню доньку, є учасником бойових дій, у 2019 році перебував на лікуванні в КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня».

Відповідно до висновку Чернігівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а рівень небезпеки для суспільства оцінюється як середній, а отже орган пробації вважає, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати лише в умовах ізоляції з цілодобовим наглядом і контролем.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані, що характеризують його особу, що має статус учасника бойових дій, стан його здоров`я, сімейний стан, що має на утриманні малолітню дитину, батька, що потребує постійного догляду, також судом враховується, що ОСОБА_3 вчинив дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку, який йому був застосований за аналогічне кримінальне правопорушення, на даний час ОСОБА_3 звільнений з військової служби, з урахуванням досудової доповіді, вважає, що йому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, в межах санкції інкримінованої йому статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі наближеної до мінімальної.

Відповідно до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статях 71,72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно правових орієнтирів Верховного Суду України, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 вчинив дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що був визначений вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2019 року, то остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначати відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2019 року. При цьому повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням не застосовується.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_3 під час досудового розслідування не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому за дане кримінальне правопорушення покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2019 року та визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 .

На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1