печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000120,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 в порядку ст. 174 КПК України.
У вимогах даного клопотання заявник просить скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 по справі № 757/17836/16-к, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2017 по справі № 757/76426/17-к, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.11.2019 по справі № 757/58779/19-к на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 89. Скасувати заборону ОСОБА_6 та іншим особам, у володінні (користуванні) яких перебуває вказане майно, користуватись, відчужувати його та розпоряджатись ним.
Мотивуючи означене клопотання, заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту. Також посилається на те, що накладений арешт грубо порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, вказує, що арештоване майно, не відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України.
Крім того зазначає, що ОСОБА_6 не має відношення до розслідуваного кримінального провадження, підозра останній не пред`являлась, слідчих дій за її участю здійснено не було, є добросовісним набувачем арештованого майна, а відтак, вважає наявними підставами для скасування арешту належного їй майна.
У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 клопотання підтримали, просять задовольнити.
Особа, за клопотанням якої було арештовано майно у судове засідання не з`явився.
До суду надійшли заперечення прокурора ОСОБА_7 відповідно до яких просить розглянути клопотання за його відсутності та відмовити в задоволенні клопотання, оскільки арешт накладено обґрунтовано та не відпала потреба в подальшому збереженні арешту майна.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.
Так, ГСУ НП України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000120, зареєстрованому в ЄРДР 26.11.2012 за фактами вчинення службовими особами групи компаній «Укогруп» кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356; ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 197-1; ч. 1 ст. 194; ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358; ч. 1, 2 ст. 382; ч. 3 ст. 28, ч. ч. 2, 4 ст. 197-1; ч.ч. 1, 2 ст. 364-1; ч. 2 ст. 364; ч.ч. 1, 2 ст. 366; ч. 2 ст. 209; ч. ч. 1, 3, 4 ст. 190; ч. ч. 1, 3 ст. 212; ч. ч. 4, 5 ст. 191; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 365-2; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 382; ч. 3 ст. 28, ч, 3 ст. 365-2; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362 КК України.
В рамках наведеного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 по справі № 757/17836/16-к, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2017 по справі № 757/76426/17-к, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.11.2019 по справі № 757/58779/19-к накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 89.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Із мотивувальної частини ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 по справі № 757/17836/16-к, від 26.12.2017 по справі № 757/76426/17-к, від 05.11.2019 вбачається, що підставами накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення що розслідується, а прокурором не доведено зворотнього, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, на думку слідчого судді, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства. Тобто, у даному випадку, прокурором порушено права осіб на мирне володіння та користування своїм майном та не дотримано вимоги закону в частині підстав для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Слідчим суддею під час розгляду даних клопотань встановлено, що в кримінальному провадженні підозра ОСОБА_6 не пред`являлась.
Разом з тим, слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, та відсутніми ризиками які слугували підставами для накладення арешту на майно, а відтак клопотання підлягає задоволенню.
Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для подальшого арешту майна спростовується, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, враховуючи досить тривалий період обмеження прав особи, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого обмеження прав власності.
Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 174, 309 КК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000120 задовольнити.
Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 по справі № 757/17836/16-к, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2017 по справі № 757/76426/17-к, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.11.2019 по справі № 757/58779/19-к на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 89. Скасувати заборону ОСОБА_6 та іншим особам, у володінні (користуванні) яких перебуває вказане майно, користуватись, відчужувати його та розпоряджатись ним.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1