Справа № 456/4982/20
Провадження № 1-кп/456/265/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю : секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205 від 29.10.2020, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, безробітного, на утриманні двоє малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 зобов`язаний згідно із судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.11.2019 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.11.2019 і до досягнення дітьми повноліття.
Однак ОСОБА_5 , будучи ознайомленим із вказаним судовим наказом, який отримав зі Стрийського міськрайонного суду в листопаді 2019 року, достовірно знаючи про покладений на нього обов`язок щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в період з березня 2020 року по серпень 2020 року злісно ухилявся від сплати вищевказаних коштів, що виразилось у наступному.
Так, ОСОБА_5 , офіційно працевлаштувавшись у філію «Стрийська ДЕД» дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна автомобільна компанія «Автомобільні дороги України», де в період з 06.03.2020 по 08.05.2020 отримав заробітну плату в розмірі 9664,44 грн та, маючи можливість сплачувати аліменти, з метою ухилення від їх сплати умисно не повідомив адміністрацію підприємства про необхідність стягнення згідно із судовим рішенням з його заробітку аліментів на утримання його неповнолітніх дітей.
Надалі ОСОБА_5 01.06.2020 змінив місце роботи та офіційно працевлаштувався у філії «Сколівський райавтодор» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна автомобільна компанія «Автомобільні дороги України», де в період з 01.06.2020 по 04.08.2020 отримав заробітну плату в розмірі 9066,85 грн та, маючи можливість сплачувати аліменти, з метою ухилення від їх сплати умисно не повідомив адміністрацію підприємства про необхідність стягнення згідно із судовим рішенням з його заробітку аліментів на утримання його неповнолітніх дітей.
Під час перебування у трудових відносинах з вищевказаними роботодавцями ОСОБА_5 з метою ухилення від сплати аліментів, всупереч вимогам ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», не повідомив письмово державного виконавця ВДВС Стрийського МРУЮ про влаштування на роботу та про зміну місця роботи.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 в період з березня 2020 року по серпень 2020 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання двох його неповнолітніх дітей у розмірі 16309,98 грн, що сукупно перевищує суму витрат за три місяці відповідних платежів.
Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково та дав показання про те, що з потерпілою ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебував. Він є батьком двох доньок: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 04.11.2019 судом було прийнято рішення про стягнення з нього на користь потерпілої ОСОБА_4 аліментів на їх утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2019 і до досягнення дітьми повноліття. Будучи офіційно працевлаштованим, вважав, що аліменти будуть стягуватися з нього автоматично бухгалтерією підприємства за місцем його роботи, а тому сам їх не сплачував. Про наявність у нього аліментних зобов`язань при прийнятті на роботу не повідомив. Виклик до державного виконавця отримав із запізненням, а тому до нього не прибув. Про необхідність повідомляти його про своє працевлаштування та зміну місця роботи не знав. На даний час перебуває на обліку в Стрийському міськрайонному центрі зайнятості, де аліменти стягуються з допомоги по безробіттю. Сплачувати аліменти на утримання дітей не має можливості у зв`язку з відсутністю роботи. Як тільки влаштується на роботу, зобов`язується погасити заборгованість зі сплати аліментів та сплачувати їх на утримання дітей у визначеному судом розмірі. Просить його суворо не карати.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України за викладених вище обставин повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_4 про те, що не проживає з обвинуваченим ОСОБА_5 з 2016 року. Їх доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, в чому їй допомагають її батьки. Окрім цього, вона отримує державну соціальну допомогу як багатодітна сім`я. Судовий наказ, яким ОСОБА_5 зобов`язано сплачувати аліменти на її користь на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, вона подала до державної виконавчої служби, написавши заяву про прийняття його до виконання. Однак обвинувачений аліментів на утримання дітей не сплачує, жодної участі в їх житті та вихованні не бере. Просить карати його за законом;
показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що він є державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та в нього на примусовому виконанні перебуває судовий наказ Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.11.2019 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.11.2019 і до досягнення дітьми повноліття, який потерпіла пред`явила до виконання. Постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана обвинуваченому ОСОБА_5 , якого він зобов`язував з`явитися до нього з метою сплати боргу за виконавчим документом та надання пояснень за фактом невиконання його вимог та достовірних відомостей про доходи та місце роботи. Однак обвинувачений ОСОБА_5 на його виклик не з`явився, про своє працевлаштування та зміну місця роботи не повідомив. В межах відкритого виконавчого провадження ним винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_5 22.09.2020 відповідна постанова надіслана до Стрийського міськрайонного центру зайнятості, де перебуває на обліку обвинувачений ОСОБА_5 ;
показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що вона працює головним бухгалтером філії «Стрийська ДЕД» дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна автомобільна компанія «Автомобільні дороги України», де ОСОБА_5 працював дорожнім робітником протягом двох місяців з березня по травень 2020 року. При прийнятті на роботу він не повідомив про наявність у нього аліментних зобов`язань, про що вона дізналася вже після звільнення ОСОБА_5 , який зловживав алкоголем та вчиняв систематичні прогули. За період роботи на підприємстві отримував доходи, заборгованості із заробітної плати немає. Постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_5 надійшла на підприємство вже після його звільнення;
показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, що вона працює головним бухгалтером філії «Сколівський райавтодор» дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна автомобільна компанія «Автомобільні дороги України», де ОСОБА_5 працював дорожнім робітником протягом двох місяців з червня по серпень 2020 року. В особовій карточці, яка заповнюється при прийнятті на роботу, він не вказав відомостей про свої зобов`язання щодо сплати аліментів, хоча за наявності таких повинен був про це зазначити. Отримавши заробітну плату, не вийшов на роботу, а тому був звільнений;
витягом з кримінального провадження № 0000205 від 29.10.2020 про те, що в Стрийський ВП ГУ НП у Львівській області з письмовою заявою звернулася ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 в період з листопада 2019 року по 01.09.2020 злісно ухиляється від сплати призначених рішенням суду аліментів на утримання двох спільних малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 44/;
заявою потерпілої ОСОБА_4 від 29.10.2020, зареєстрованою в ЄО за № 13111 від 29.10.2020, відповідно до якої вона просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який у період з листопада 2019 року по 01.09.2020 злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання двох спільних малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 /а.с. 45/;
свідоцтвами про народження, відповідно до яких ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 46-47/;
наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.11.2019, яким зобов`язано ОСОБА_5 сплачувати в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.11.2019 і до досягнення дітьми повноліття /а.с. 48/;
трудовою книжкою ОСОБА_5 , відповідно до якої останній 06.03.2020 прийнятий на роботу дорожнім робітником у філію «Стрийська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» відповідно до наказу № 8-к від 05.03.2020 та 08.05.2020 звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до наказу № 23-к від 05.05.2020; 01.06.2020 прийнятий на роботу дорожнім робітником у філію «Сколівський райавтодор» ДП «Львівський облавтодор» відповідно до наказу № 13-вк від 29.05.2020 та 04.08.2020 звільнений з роботи за угодою сторін відповідно до наказу № 19 від 29.07.2020 /а с. 49-57/;
заявою ОСОБА_5 про долучення до матеріалів кримінального провадження №0000205 від 29.10.2020 отриманого ним зі Стрийського міськрайонного суду Львівської області судового наказу про стягнення аліментів від 04.11.2019 та доданих до нього документів, на підставі яких його було видано, а також поштового конверта, отриманого ним у листопаді 2019 року /а.с. 58-67/;
матеріалами виконавчого провадження ВП № 60594974 з примусового виконання судового наказу № 456/4285/19, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області 11.11.2019, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.11.2019 і до досягнення дітьми повноліття /а.с. 68-94/;
розрахунком заборгованості по аліментах, відповідно до якого за період з березня 2020 року по серпень 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 16309,98 грн /а.с. 95-97/;
інформацією Стрийського міськрайонного центру зайнятості № 03-2006/20 від 18.11.2020, відповідно до якої ОСОБА_5 з 25.08.2020 по даний час перебуває на обліку як безробітний. З 25.08.2020 по 27.10.2020 нараховано 2096,78 грн допомоги по безробіттю. Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 60594874 від 22.09.2020 стягувати 50% всіх видів заробітку утримано 768,82 грн за період з 11.09.2020 по 27.10.2020 /а.с. 98/;
повідомленням відділу у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 16.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_5 на території Стрийського району, м. Стрия та м. Моршина земельних ділянок у власності не має /а.с. 99/;
довідкою про доходи філії «Стрийська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» № 125 від 18.11.2020, відповідно до якої загальна сума доходу ОСОБА_5 за період з 05.03.2020 по 05.05.2020 за винятком аліментів становить 9677,12 грн /а.с. 100/;
довідкою про доходи філії «Сколівський райавтодор» ДП «Львівський облавтодор» № 70 від 18.11.2020, відповідно до якої загальна сума доходу ОСОБА_5 за період з липня 2020 року по вересень 2020 року за винятком аліментів становить 9066,85 грн /а.с. 101/.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву в своїй належності та допустимості не викликають.
За змістом ст. 8 Конституції України в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.
Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.
Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, у межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про відсутність у його діях злісного ухилення від сплати аліментів, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Об`єктом даного кримінального правопорушення є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.
Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.
Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.
Предметом кримінального правопорушення є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.
З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.
При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення (приміткою до ст. 164 КК України передбачено виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів), продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.
Так, наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.11.2019 зобов`язано ОСОБА_5 сплачувати в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.11.2019 і до досягнення дітьми повноліття.
Суд враховує, що ОСОБА_5 був обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів та обов`язку виконувати дане рішення, адже особисто отримав його зі Стрийського міськрайонного суду Львівської області разом з документами, на підставі яких його було видано, чого він не заперечив у судовому засіданні. Крім того, ОСОБА_5 викликався до державного виконавця з приводу невиконання рішення про стягнення аліментів, однак на виклик не з`явився та аліменти у розмірі, визначеному судовим наказом, не сплачував.
Окрім того, ОСОБА_5 у вказаний період був працевлаштований та отримував заробітну плату, а відтак мав змогу заробляти гроші та сплачувати аліменти, тобто не існувало жодних обставин, які свідчили б про поважність причин чи вимушеність несплати.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не мав змоги платити аліменти через відсутність роботи, суд не бере до уваги, оскільки вказана обставина ні в якому разі не звільняє ОСОБА_5 від обов`язку утримання дітей. Будучи обізнаним про наявність аліментних зобов`язань та існування заборгованості зі сплати аліментів, обвинувачений не вживав жодних заходів для усунення негативних наслідків, спричинених його діями, що вказує саме на злісне ухилення ОСОБА_5 від сплати аліментів.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 85, 94 КПК України вказані вище докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, доведена повністю.
Таким чином, дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за цим правилом саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ, викладену в рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
У справах «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (пункт 253), «Козинець проти України» від 06.12.2007 (пункт 54), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 (пункт 150), «Зякун проти України» від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_5 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушеннях, передбаченому ч. 1 ст. 164 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу чи для виправдання обвинуваченого суд не вбачає.
Вказаний висновок суду узгоджується з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який не усвідомив протиправність своїх дій, реальних дій, спрямованих на сплату встановлених рішенням суду аліментів, не вчинив, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, безробітний, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, позицію потерпілої, яка просить карати обвинуваченого за законом, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у виді громадських робіт.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, і призначити покарання за ч. 1 ст. 164КК України у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1