Провадження № 11-кп/824/1588/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 строку дії обов`язків. Крім іншого, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачеого ОСОБА_11 у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 13.03.2021 включно. Клопотання захисника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_17 залишено без задоволення.
В обґрунтування судового рішення зазначається, що на цей час кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового розгляду, а ризики, які були враховані під час застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суттєво не зменшились.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13.01.2021 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконно обвинуваченого ОСОБА_11 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 . Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 з-під варти.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт стверджує, що оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду всупереч ст.30, 35 КПК України, що не є судом встановленим законом в сенсі п.1 ст.6 Конвенції 1950 року. Також, судом допущено істотне порушення норм процесуального права ст.34, ст.370 КПК України, а саме здійснення провадження та ухвалення оскаржуваного рішення незаконним складом, визначеним з порушенням порядку кримінального провадження. Крім цього, судом допущено істотне порушення норм процесуального права ст.75 КПК України, а саме здійснення провадження незаконним складом суду внаслідок участі у розгляді справи небезстороннього судді судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_18 . Окрім того, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства ст.35 КПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду здійснення провадження та ухвалення оскаржуваного рішення незаконним складом, визначеним з порушенням порядку кримінального провадження.
Також, захисник звертає увагу на те, що судом порушено вимоги ст.194 КПК України застосування запобіжного заходу за відсутністю доказів на підтвердження вчинення підзахисним кримінального правопорушення. Суд першої інстанції не перевірив, не дослідив, і, відповідно, не оцінював докази на підтвердження доводів прокурора про існування обґрунтованості підозри та висунутого обвинувачення, наявності ризиків в розумінні ст.177 КПК України. Відтак, діючи на порушення наведених вимог закону колегія суддів, очевидно усвідомлюючи відсутність в матеріалах будь-яких доказів про наявність обґрунтування підзори стосовно підзахисного ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, безпідставно та незаконно задовольнила клопотання прокурора.
Крім того, на думку захисника, судом першої інстанції порушено ст.5 Параграф 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розгляд клопотання за відсутності розумної підозри щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_11 до кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються.
Також, апелянт звертає увагу на те, що судом ігноровано рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калашаніков проти Росії» від 15 липня 2002 року щодо існування презумпції залишення на свободі, Концепцію про захист прав людини і основоположних свобод щодо обов`язкової наявності суттєвих і наявних підстав та належної їх конкретизації при обранні (продовженні) запобіжного заходу. Також, судом ігноровано вимоги ч.2 ст.177 КПК України. Окрім того, судом порушено вимог ст.178 КПК Укрїни, а саме не здійснено оцінку всіх обставин в сукупності, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення. Також, судом порушено порядок кримінального провадження всупереч другого речення ч.3 ст.315, ч.1-4 ст.184 КПК України незаконно продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не застосував рішення Європейського суду з прав людини «Мамедова проти Росії», п.82 щодо оцінки розумності строку тримання під вартою. Також, суд першої інстанції не виконав вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», врахувати рішення Європейського суду з прав людини «Мамедова проти Росії», п.77 щодо зобов`язання застосування судом альтернативної міри крім тримання під вартою.
Окремо захисник звертає увагу на те, що судом першої інстанції порушено порядок кримінального провадження та право на захист всупереч вимогам ст.20, 201, 350 КПК України, що полягає у не розгляді клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.
Також, на думку захисника, оскаржувану ухвала постановлена з порушенням порядку кримінального провадження, а саме внаслідок незаконного об`єднання кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань всупереч ст.ст.334, 290 КПК України.
Відтак, на думку захисника, наведені порушення, перешкоджали суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення захисника ОСОБА_9 який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення захисника ОСОБА_10 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,
вивчивши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали провадження колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Як вбачається з матеріалів провадження ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 в межах кримінального провадженні №0000043, за ч.1 ст.255, ч.4 ст.189, ч.2 ст.147, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.1 ст.28, ч.4 ст.186, ч.1 ст.263 КК України.
Проте, з таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
У відповідності з положеннями п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Разом з тим, перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про їх наявність є обґрунтованим з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, проте, у клопотанні прокурора відсутні будь-які докази на підтвердження того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, вказаним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що в матеріалах провадження не міститься виняткових даних, які б давали підстави для продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_11 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
У рішеннях Європейського суду з прав людини означено, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
Так, колегія суддів приходить до переконання про те, що вирішення питання про можливість подальшого перебування особи під вартою передбачає необхідність врахування також необхідності забезпечення дотримання прав обвинуваченого, у тому числі і тих, які гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_11 у зв`язку із застосуванням щодо нього запобіжного заходу з 17 травня 2018 року перебуває під вартою, що є однією із форм перебування особи під контролем держави.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам.
Не наведено зазначених обставин і прокурором у судовому засіданні під час перегляду оскаржуваної ухвали.
Суд першої інстанції обмежився лише посиланням на законодавчі норми процесуального закону, належним чином не обґрунтувавши прийняте рішення щодо конкретного кримінального провадження та особи обвинуваченого, не врахувавши, при цьому, що обмеження розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії).
Крім того, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Однак, надані суду матеріали не містять відомостей щодо існування виняткових обставин, які б виправдовували позбавлення ОСОБА_11 права на свободу та давали підстави для тримання його під вартою.
Так, хоча ОСОБА_11 і обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії важких та особливо тяжких, проте будь-яких даних, що в минулому ОСОБА_11 притягувався до кримінальної відповідальності матеріали провадження не містять, має постійне місце проживання та реєстрації, сім`ю та на утриманні неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами захисника про безпідставність продовження судом першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.181 КПК Українидомашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
На підставі наведеного, колегія суддів, вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_11 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт на період судового розгляду та ухвалення судом першої інстанції судового рішення.
Відтак, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_19 підлягає до часткового задоволення, а ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року підлягає скасуванню в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , в решті ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 350, 177, 418, 419, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні;
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;
- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому перебуває останній, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
На підставі п.1 ч.3 ст.202 КПК України зобов`язати Києво-Святошинський ВП ГУ НП в Київській області негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_11 до місця його проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та звільнити його з під варти.

Копію ухвали направити до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області для виконання в частині доставки обвинуваченого ОСОБА_11 до місця цілодобового домашнього арешту та контролю за виконанням обвинуваченим ОСОБА_11 умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

ОСОБА_11 , до прибуття працівників Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області для виконання даної ухвали - утримувати в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали встановити на період судового розгляду та ухвалення судом першої інстанції судового рішення.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4