Справа № 159/4014/20 Провадження №11-кп/802/97/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, за апеляційною скаргою прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року про відмову у скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання,

В С Т А Н О В И В
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року в задоволенні подання органу пробації відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій вказує на її незаконність через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що засуджений систематично протягом іспитового строку вчиняв адміністративні правопорушення, що потягло накладення на нього адміністративних стягнень, що у відповідності до ч. 2 ст. 78 КК України є підставою для направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Просить ухвалу суду від 20 серпня 2020 року скасувати. Постановити нову, якою подання задовольнити.

Заслухавши доповідача, який доповів суть подання і доводи апеляції, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, засудженого та захисника, які відносно її задоволення заперечили, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ч. 2 ст. 78 КК України та ч. 2 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Розглядаючи подання органу пробації щодо ОСОБА_7 , суд з достатньою повнотою з`ясував обставини, передбачені зазначеними законами та зробив висновок, з яким погоджується і апеляційний суд.
Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 26 грудня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України його ж звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 роки.
Як убачається з матеріалів подання, ОСОБА_7 , в період іспитового строку, за час перебування на обліку в Ковельському міськрайонному відділі, в період з 26 лютого 2020 року по 23 червня 2020 року вчинив ряд адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 130 КУпАП. Постанови про накладення адміністративних стягнень за вчинення даних правопорушень ним оскаржені не були.

ОСОБА_7 в суді пояснив, що проживає разом із бабусею похилого віку, має несталий дохід, є інвалідом ІІ групи, має незадовільний стан здоров`я. На даний час, за ч. 1 ст. 130 КУпАП позбавлений права керування транспортними засобами, у зв`язку із чим, автомобіль ним відчужено. Пообіцяв про не вчинення подібного у майбутньому.

Тобто, попри їх систематичність, вчинені першим адміністративні правопорушення пов`язані із керуванням транспортним засобом та порушенням ПДР.

Окрім того, у зазначений вище проміжок часу, рівень ризику вчинення засудженим нового правопорушення був визначений органом пробації як низький.

ОСОБА_7 залучався органом пробації до проведення індивідуально-профілактичних бесід та заходів профілактичного характеру. А згідно характеризуючих даних проявив себе позитивно, інших проступків чи кримінальних правопорушень в період іспитового строку, який на даний час закінчився, не вчиняв, невиконання обов`язків по явці на реєстрацію не допускав.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції про безпідставність заявленого подання органу пробації, є правильними, і з ними погоджується апеляційний суд.
Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без зміни.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року про відмову у скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: