Номер провадження: 11-кп/813/339/21
Номер справи місцевого суду: 522/7694/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 по кримінальному провадженні №0001492 внесеному до ЄРДР 11.04.2020р., відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Овідіополь, Одеської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.03.2015 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, в силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

-13.04.2017 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

-13.11.2019 Овідіопольським ВП ГУНП в Одеській області за ч. 1 ст. 185 КК України направлено обвинувальний акт до суду,

- обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Манченки, Валківського р-ну, Харківської обл., українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, в останнє:

-29.10.2013 Судакським районним судом АР Крим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

- обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Харкові, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого, в останнє:

-11.02.2013 Люботинським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

- обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислено з 11.04.2020, тобто з моменту фактичного затримання.
Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 11.04.2020 близько о 14 годині 50 хвилин, знаходячись за адресою: м. Одеса, Старосінна площа 1-а, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_12 , який мав при собі рюкзак. У вказаний час у ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_11 , виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме рюкзака разом з його змістом, який мав при собі ОСОБА_12 .
Приступивши до реалізації спільного злочинного умислу, діючи у відповідності до плану та заздалегідь розподіливши злочинні ролі, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 підійшли до потерпілого ОСОБА_12 , де між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_11 у відповідності до своєї ролі почав штовхати потерпілого, тим самим відволікаючи його увагу, а ОСОБА_8 в цей час з у відповідності до своєї ролі, наблизився до потерпілого з боку, користуючись моментом, що ОСОБА_12 , не звертає на нього увагу, з спини зняв належний йому рюкзак марки «Goldbe», та коли потерпілий почав чинити супротив, ОСОБА_11 , ліктем правої руки наніс один удар в область лівої скроні в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця та садна голови які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, в наслідок чого останній втратив рівновагу, та поряд з цим, в цей час до вказаних осіб наблизився ОСОБА_10 , який у відповідності до своєї ролі отримав від ОСОБА_8 , вищевказаний рюкзак разом з його змістом.
Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_11 , та ОСОБА_8 , схопили потерпілого за руки, коли в цей час ОСОБА_10 , разом з майном потерпілого направився в напрямку залізничного вокзалу, де з метою завершення плану, використовуючи чисельну і фізичну перевагу, утримували потерпілого, та розуміючи протиправність дій, діючи з корисливих мотивів, відкрито, викрали належний потерпілому рюкзак марки «Goldbe», б/в, чорного кольору матеріал бавовна, вартістю 450 гривень, в якому знаходився мобільний телефон марки «Noкіа 1202» у корпусі чорного кольору, вартістю 250 гривень з сім-картою всередині оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , що не має цінності для потерпілого, та інше майно, яке для потерпілого матеріальної цінності не має.
Виконавши всі дії спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились майном на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що не погоджується з вироком суду першої інстанції з підстави того, що суд при призначені покарання порушив ст. 65 КК України та п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року, оскільки суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання. Також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та показанням учасників кримінального провадження.

Посилаючись на такі доводи, обвинувачений ОСОБА_8 просить направити матеріали кримінального провадження на повторний розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора ОСОБА_7 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Положеннями ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 визнав повністю свою вину та підтвердив обставини вчиненого ним злочину, підтвердженням чого є журнал судових засідань від 06.07.2020 р. (а.п. 96), суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорювали фактичні обставини справи в суді першої інстанції, тому обвинувачений не може оскаржувати вирок суду першої інстанції з запереченням підстав, які ніким не оспорювалися, також обвинувачений погодився на застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, а головуючим було роз`яснено наслідки застосування вищевказаної статті.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 злочину, даних про його особу, та інших обставин справи, які на думку суду свідчить про те, що виправлення ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого в скоєнні злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.
Доводи обвинуваченого, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку, в тому числі колегія суддів враховує те, що обвинувачений був раніше судимий за умисні корисливі злочини, але звільнений від відбування покарання із випробувальним строком двічі, однак знову став на шлях вчинення злочинів та знову вчинив умисний корисливий злочин, що жодним чином не свідчить, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення та намагається соціалізуватися у суспільстві.
Відтак, колегія суддів вважає вмотивованими висновками суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки тільки такий вид кримінального покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та суд правильно застосував до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, а призначення більш м`якого покарання у даному випадку, або застосування до нього умовно-дострокового звільнення є недоцільним.
Окрім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до журналу судових засідань від 06.07.2020 (а.п. 97) захисник ОСОБА_9 просила з огляду на визнання ОСОБА_8 вини та його каяття, призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, з чим погодився і сам обвинувачений ОСОБА_8 . Що також було підтверджено захисником та обвинуваченим в суді апеляційної інстанції.
Порушень проведення судового засідання в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, які б могли істотно вплинути на прийняте судом першої інстанції рішення, апеляційним судом під час розгляду скарги обвинуваченого не встановлено.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними, окрім того судом першої інстанції відносно останнього призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, як того просили захисник та обвинувачений, тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим і таким, що підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року, яким ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4