ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2028/21 Справа № 210/1747/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження 0002173 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 - не обирався.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 на автомобіль «ДЕУ ЛАНОС D4LM500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_9 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 скасовано.
Заяву потерпілої ОСОБА_10 про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.
Цивільний позов ОСОБА_10 (доньки загиблої) до ОСОБА_7 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду.
Вирішено долю процесуальних витрат та речових доказів у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Цим вироком дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 11 грудня 2019 року, в світлий час доби, приблизно о 07 годин 45 хвилин водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи технічно справним автомобілем «ДЕУ ЛАНОС D4LM500» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по проїзній частині дороги вулиці Володимира Бизова, з боку проспекту Металургів в напрямку вулиці Святогеоргіївська, що у Металургійному районі міста Кривого Рогу. По напрямку руху вищевказаного автомобіля були встановлені дорожні знаки 5.35.1/2 ПДР України (нерегульований пішохідний перехід) та нанесена дорожня розмітка 1.14.1 ПДР України.
У цей же час, попереду та праворуч від автомобіля «ДЕУ ЛАНОС D4LM500» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався автомобіль «РЕНО ЛОГАН», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який під`їхавши до вказаного вище нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу будинку 5 по вулиці Юрія Камінського зупинився, пропускаючи при цьому пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра вийшла у вказаний момент на зазначений нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожніми знаками 5.35.1/2 ПДР України (нерегульований пішохідний перехід) та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України та почала перетинати проїзну частину дороги вулиці Володимира Бизова, справа наліво за напрямком руху автомобілів.
В ході подальшого руху, водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «ДЕУ ЛАНОС D4LM500» реєстраційний номер НОМЕР_1 та наближаючись при цьому до нерегульованого пішохідного переходу перед яким вже зупинився автомобіль «РЕНО ЛОГАН» та на якому вже перебувала пішохід ОСОБА_12 , повинен був знизити швидкість, а у разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходу, але водій ОСОБА_7 проявивши неуважність до дорожньої обстановки, продовжив рух у небезпечному напрямку, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5., 1.7., 2.3. б) та 18.4. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху...не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «1.7. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних та пішоходи,...»;
- «2.3 б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- «18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а вразі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 знаходячись поблизу будинку 5 по вулиці Юрія Камінського, що у Металургійному районі м. Кривого Рогу, допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїзну частину дороги зазначеної вулиці в межах нерегульованого пішохідного переходу, що позначений дорожніми знаками 5.35.1/2 ПДР України та відповідною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, у зв`язку із чим, вищевказаний пішохід отримав тілесні ушкодження.
31.12.2019 ОСОБА_12 знаходячись на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР - померла.
Відповідно до Висновку судово-медичної експертизи №16/1 від 23.01.2020 року, внаслідок ДТП пішоходу ОСОБА_12 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: забита рана в лобній області ліворуч; крововилив в м`які покривні тканини голови в лобній області ліворуч; повні лінійні переломи клубової та сідничної кісток праворуч; повний косо-поперечний перелом лівої великогомілкової кістки у нижній третині. Виявлені тілесні ушкодження прижиттєві, що підтверджується крововиливами в ушкоджених тканинах, виникли задовго до настання смерті у проміжок часу, який становить 20 діб. Виявлені тілесні ушкодження знаходяться у причинному зв`язку із настанням смерті.
Відповідно до Висновку експерта №19/104-17/1/4/99 від 17.03.2020 року, в діях водія ОСОБА_7 по керуванню автомобілем «ДЕУ ЛАНОС D4LM500», вбачається невідповідність вимогам п.18.4 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Постановити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд не в повній мірі врахував обставини даного правопорушення, а саме те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди смертельно травмовано потерпілу ОСОБА_12 , а також, той факт, що наїзд на пішохода мав місце на пішохідному переході, що є грубим порушенням Правил дорожнього руху України.
Також, судом при призначенні покарання враховано думку потерпілої, яка просила суворо не карати та не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, однак відповідно до висновків Верховного Суду (постанова від 11.02.2021 у справі №191/624/20), кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, належить до злочинів проти безпеки дорожнього руху, у зв`язку з чим думка потерпілої особи щодо призначення покарання враховується в сукупності з іншими обставинами.
Однак, незважаючи на вказані факти до ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не застосовано.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просила її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухвалене з дотриманням вимог матеріального права кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Враховуючи, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання, заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Однак, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, пенсіонер, працює неофіційно водієм таксі, вину у скоєному злочині визнав повністю та кається, на момент судового розгляду кримінального провадження частково відшкодовував потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3900,00 гривень, уклав з потерпілою договір, посвідчений нотаріусом, про добровільне відшкодування шкоди, досудову доповідь Металургійного районного відділу пробації філії державної установи «Центр Пробації» у Дніпропетровській області від 14.07.2020 року, згідно з якою орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Обставинами, що пом`якшують покарання згідно вимог ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Так, посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, є формальним і фактично не враховує характеру вчиненого обвинуваченим злочину, віднесеного законом до тяжкого злочину, та те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди смертельно травмовано потерпілу ОСОБА_12 , а також, той факт, що наїзд на пішохода мав місце на пішохідному переході, що є грубим порушенням Правил дорожнього руху України.
На підставі викладеного, наведені у вироку мотиви, які суд навів на користь висновків про відсутність підстав для призначення додаткового покарання, а саме те, що обвинуваченим ОСОБА_7 даний злочин вчиненого з необережності, в якому він свою вину визнав повністю, на момент винесення вироку частково відшкодував завдані матеріальні збитки потерпілій та має намір повністю відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, оскільки, укладено договір про подальше відшкодування шкоди, та потерпіла ОСОБА_10 підтвердила даний факт та просила суд обвинуваченого ОСОБА_7 суворо не карати та не позбавляти права керування, а також те, що ОСОБА_7 не працює, оскільки перебуває на пенсії, використовує власний транспортний засіб для заробітку, і це є майже основним джерелом його доходу, є непереконливими, з огляду на наслідки вчиненого злочину, а саме смерті потерпілої, та те, що наїзд на пішохода мав місце на пішохідному переході, що є грубим порушенням Правил дорожнього руху України, а тому колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що наведене призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позиція потерпілої ОСОБА_10 щодо визначення обвинуваченому ОСОБА_7 виду та розміру покарання хоча і враховується судом в сукупності з іншими обставинами, проте сама по собі не може бути вирішальною при призначенні покарання.
Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 27 квітня 2021 року (справа № 677/1391/17, провадження № 51-744км), позиція потерпілої сторони щодо визначення виду та розміру покарання не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.
Також колегія суддів зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
Вказана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 161/537/18 (провадження № 51-4055км19).
З огляду на викладене, той факт, що ОСОБА_7 не працює, оскільки перебуває на пенсії, використовує власний транспортний засіб для заробітку, і це є майже основним джерелом його доходу, не може бути безумовною підставою для незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_7 не було надано доказів, що він працює.
Отже, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.
Стаття 414 КПК України передбачає, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
З урахуванням вищезазначеного, вирок щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, з ухваленням відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, а саме, призначення додаткового покарання, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню щодо скасування вироку суду в частині призначеного покарання.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк, визначений судом першої інстанції, що не оскаржується прокурором, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, та із застосуванням ст. 75 КК України.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 413, 419, 420 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4