У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2021 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за учасю прокурора ОСОБА_3 , власника нерухомого майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :01:003:0630, що за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Підберізці, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 та заборону на термін накладення арешту будь-яким фізичним та юридичним особам, до повноважень яких належить вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, проведення прилюдних торгів, аукціонів, вчинення будь-яких дій щодо відчуження (продажу, дарування та ін.), реєстрації (перереєстрації) права власності на вищевказану земельну ділянку.

Клопотання мотивує тим, що невідомими особами самоправно, всупереч встановленому законом порядку, безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку із кадастровим номером :01:003:0630 ОСОБА_4 , заподіявши тим самим істотну шкоду інтересам територіальної громади. Так, рішенням сесії Підберізцівської сільської ради №173 від 28.03.2018 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та безоплатно передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку із кадастровим номером :01:003:0630, площею 0,2 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с.Підберізці Пустомитівського району. Однак, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 органом місцевого самоврядування, а саме Підберізцівською сільською радою не надавався дозвіл на розробку вищевказаного проекту землеустрою. Так, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рішенням Підберізцівської сільської ради №122 від 06.07.2017 надавався його рідному братові ОСОБА_5 , оскільки саме останній звертався до органу місцевого самоврядування із відповідною заявою. Також, як вбачається із отриманої інформації Підберізцівської сільської ради за №1122 від 09.10.2020, 23.03.2018 від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надійшли заяви, відповідно до яких, ОСОБА_5 не заперечує проти затвердження розробленого проекту землеустрою на земельну ділянку із кадастровим номером :01:003:0630, однак просить її не передавати йому у власність, натомість ОСОБА_4 просить передати таку ділянку у власність йому. Крім того, як вбачається із Генерального плану с.Підберізці, затвердженого рішенням Підберізцівської сільської ради №144 від 18.08.2017, земельна ділянка із кадастровим номером :01:003:0630 знаходиться в межах запроектованих червоних ліній автомобільної дороги, тобто фактично відноситься до земель транспорту, жодних земель сільськогосподарського призначення, в тому числі для ведення особистого селянського господарства, згідно генплану там не передбачалося, відтак, на момент затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (28.03.2018), такий проект не відповідав генеральному плану населеного пункту. Крім того, як вбачається із даних Публічної кадастрової карти України, вказана земельна ділянка перебуває в користуванні Міноборони, тобто відноситься до земель оборони. Враховуючи те, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що зазначене у клопотанні майно має істотне значення у цьому кримінальному провадженні, а також з метою унеможливлення розпорядження зазначеним майном, в тому числі шляхом її відчуження іншим особам, просять накласти арешт на вищевказану земельну ділянку.

В судовому засіданні 15.03.2021 року прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому. Просить таке задовольнити, пояснив, що підставою накладення арешту є обгрунтоване припущення, що ОСОБА_4 може відчужити незаконно набуту у власність земельну ділянку.

ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив. Пояснив, що заяву на приватизацію земельної ділянки він написав більше трьох років тому, однак не пам`ятає хто на той момент був сільським головою та на чиє ім`я він таку заяву подавав. Також додав, що земельна ділянка на даний момент перебуває у його приватній власності та продавати її він не планує. Повідомив, що в даному кримінальному провадженні він допитувався ще літом минулого року, жодних дій спрямованих на відчуження земельної ділянки ним не вчинялось.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення прокурора, особи, щодо майна якої розглядається клопотання про накладення арешту приходжу до наступного.

Частинами 1,2,10,11 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту майна є збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, а саме відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно,земельна ділянка за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Підберізці належить на праві власності ОСОБА_4 .

Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ч.3 ст.132 КПК України).

На день розгляду клопотання, у кримінальному провадженні №0000028 від 05.03.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України, у межах якого подано клопотання про арешт майна, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, жодну особу не визнано потерпілим. Спірна земельна ділянка з 2018 року знаходиться у власності ОСОБА_4 , будь-яких доказів, що останній має намір чи вчиняє дії по відчуженню земельної ділянки прокурором не надано. Як встановлено в судовому засіданні Підберізцівській сільській раді Пустомитівського району відомо про можливе незаконне вибуття із власності територіальної громади спірної земельної ділянки, однак, з заявою в правоохоронні органи до цього часу не представник такої не звертався. Окрім того, як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_4 допитувався в межах даного кримінального провадження близько семи місяців тому, з того часу мав можливість відчужити спірну земельну ділянку, однак жодних дій спрямованих на це не чинив.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні. Санкція ст. 356 КК України не передбачає конфіскації майна. З цивільним позовом до суду прокурор також не звертався.

Більше того, прокурором не підтверджено жодними належними та допустимими доказами наявність ризиків, коли незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, а також настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, в тому числі і відчуження майна. В обґрунтування клопотання не подано жодного доказу, що власник має намір чи вчиняє дії по відчуженню майна чи будь-які інші дії які, що в подальшому можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відтак, слідчим, прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, а відтак застосування заходів забезпечення кримінального провадження є недопустимим (ч.3 ст.132 КПК України).

Цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні не подано.

Таким чином, приходжу до висновку про необґрунтованість поданого клопотання .

З наведених міркувань та керуючись ст. ст.117, 170-173, 309, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні ЄРДР №0000028 від 05.03.2020 року за ст.356 КК України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 5 діб з дня її винесення.

Повний текст ухвали виготовлено 22.03.2021.

Слідчий суддя Франківського

районного суду м. Львова ОСОБА_1 .