ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квытня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2021 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання - відмовлено.

На вказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій категорично не погоджується з рішенням районного суду. Вважає, що висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Зазначає, що його було умисно позбавлено права на захист, так як було проведено судове засідання без захисника ігноруючи вимоги Кримінально-процесуального законодавства України, що підтверджуються матеріалами даної кримінальної справи.

Вказує, що районним судом при розгляді його клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, безпідставно не враховано

ЄУНСС №722/268/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
КП №11-кп/822/146/21 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 537, 539 КПК України
позиції Верховного суду України у справі №663/537/17 від 29.08.2018 року, що свідчить про недотримання судом ч.5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Стверджує, що ухвала Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2021 року у справі №722/268/21 постановлена із численними порушеннями вимог законодавства України, яка відповідно до ст. 409 КПК України підлягає обов`язковому скасуванню.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , пояснення останнього та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляцію, міркування прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення, розглянувши матеріали судового провадження, особової справи засудженого та доводи його апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 72 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином умотивувавши свої висновки.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку апеляційного суду, рішення Сокирянського районного суду від 15 березня 2021 року вказаним вимогам закону відповідає повністю, а доводи апеляційної скарги засудженого не спростовують висновків суду викладених в ньому.

Так, 24.12.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838VІІІ (далі Закон), відповідно до якого частину п`яту статті 72 Кримінального кодексу України викладено в новій редакції.

Частина 5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838VІІІ) передбачала, - зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до абз.4 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838VІІІ) у строк попереднього ув`язнення включався строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Частиною 2 Прикінцевих положень вказаного Закону визначено, що він застосовується до всіх осіб щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

В ході апеляційного розгляду даного провадження встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.04.2019 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_6 обраховано з 23.05.2019 року.

17.06.2020 р. вироком Вижницького районного суду Чернівецької області, ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 3 місяці позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з 23.05.2019 року.

Відповідно до розпорядження, вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.06.2020 року щодо ОСОБА_6 набрав законної сили 20.07.2020 року.

Отже, фактично ОСОБА_6 перебуває в умовах ізоляції від суспільства, тобто під вартою, з моменту його затримання, а саме з 23 травня 2019 року.

Станом на 23 травня 2019 року (дата затримання ОСОБА_6 ), частина 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838VІІІ), яка передбачала, - зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі втратила чинність.

Зокрема, 21.06.2017 року набрав чинності Закон України від 18.05.2017 року №2046-VIII, згідно яким ч.5 ст. 72 КК України викладено в новій редакції, - попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Як було зазначено вище та згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_6 було затримано 23.05.2019 року, тобто після втрати чинності Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII.

Крім того, слід зазначити, що кримінальні правопорушення, за які засудженого ОСОБА_6 , останнім було вчинено в грудні 2018 року та в лютому 2019 року, тобто також після втрати чинності зазначеного Закону України, про застосування якого апелює засуджений.

Що стосується посилань засудженого ОСОБА_6 на безпідставне не врахування судом правової позиції викладеної в рішенні Верховного суду України у справі №663/537/17 від 29.08.2018 року, то такі твердження останнього, на думку колегії суддів, є також необґрунтованими.

Так, в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року (справа №663/537/17), чітко визначено, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII (тобто день за два). У такому разі Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VIII, як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст. 5 КК України не допускається.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів враховує, що районний суд обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства прийшов до висновку, про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

За таких обставин, судова колегія вважає рішення суду першої інстанції законним, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537 - 539 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3