Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/851/21
Номер провадження: 1-кп/511/135/21
07.06.2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000270, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.03.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Смолянка Кодимського району Одеської області, громадянки України, яка має вищу освіту, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Наказом начальника ГУ ДМС України в Одеській області № 211-к від 13.07.2012 ОСОБА_4 призначено на посаду провідного спеціаліста Роздільнянського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області, як таку, що пройшла за конкурсом, в порядку переведення з ГУМВС України в Одеській області.
Наказом начальника ГУ ДМС України в Одеській області № 121-к від 07.04.2017 ОСОБА_4 переведено з посади провідного спеціаліста Роздільнянського районного сектору на посаду провідного спеціаліста Роздільнянського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області.
Згідно з п. 2 ст. 24 Закону України «Про громадянство України» (ред. Від 06.12.2012), закріплено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, а саме: прийняття заяв разом із необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами десятою дванадцятою статті 18 цього Закону, перевірки правильності оформлення документів, наявності умов для прийняття до громадянства України і відсутності підстав, з яких особа не приймається до громадянства України, наявності підстав для виходу з громадянства України і відсутності підстав, з яких не допускається вихід з громадянства України, надсилання заяв разом з висновком на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства.
Постановою КМУ № 360 від 20.08.2014 затверджено Положення про Державну міграційну службу України (далі-Положення).
Відповідно до п.п. 10, 11 частини 4 Положення, ДМС відповідно до покладених на неї завдань:
-Здійснює оформлення і видачу громадянам України, які постійно проживають в Україні, документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках;
-Здійснює ідентифікацію громадян України, які втратили документи, що посвідчують особу, та осіб, які звернулись із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а також іноземців та осіб без громадянства, які втратили документи, що посвідчують особу, та підлягають видворенню або реадмісії.
Згідно з ч. 7 Положення, ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи.
Відповідно до посадової інструкції провідного спеціаліста Роздільнянського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області (далі-Інструкція), провідний спеціаліст сектору, у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про державну службу» та «Про засади запобігання і протидії корупції», нормативними документами, що стосуються державної служби, указами та розпорядженнями Президента України, постановами Верховної ради України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, іншими підзаконними нормативно-правовими актами інших органів виконавчої влади, які прийняті у межах і повноважень, що регулюють розвиток відповідних сфер управління, наказами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби України, дорученнями голови ДМС України, наказами начальника Головного управління, Положенням про Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, а також положенням про Роздільнянський районний сектор.
Разом з цим, відповідно до п. 2.1. Інструкції провідний спеціаліст сектору, здійснює оформлення паспортів громадянина України відповідно до Порядку оформлення і видачі паспортів громадянам України.
Згідно з п. 2.2. Інструкції провідний спеціаліст сектору, забезпечує ведення діючої та архівної картотечних баз даних (заяв про видачу паспорта) в суворому алфавітному порядку та несе відповідальність за дотримання вимог Закону України «Про захист персональних даних».
Відповідно до п. 1.2. Порядку оформлення і видачі паспорту громадянина України (далі-Порядок), затвердженого наказом МВС України № 320 від 13.04.2012, паспорт громадянина України видається територіальними підрозділами ДМС за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.
Крім цього, пунктом 1.3. Порядку затверджено вичерпний перелік документів, які особа подає для отримання паспорту громадянина України, а саме:
-Заяву про видачу паспорта;
-Свідоцтво про народження;
-Дві фотокартки, розміром 3,5 х 4,5 см;
-Платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита;
-Довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України;
-.паспорт громадянина України для виїзду за кордон для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну.
Відповідно до п. 1.4. Порядку, заява та інші документи, необхідні для оформлення або обміну паспорта, у тому числі замість утраченого або викраденого, вклеювання фотокарток при досягнення особою віку 25 або 45 років, подаються заявником до територіальних підрозділів за місцем проживання, а після утворення центрів надання адміністративних послуг до відповідного центру.
Під час прийняття заяви та інших документів працівники територіальних підрозділів або адміністратори центрів перевіряються правильність заповнення заяви та її відповідність наданим документам, про що ними вчиняється відповідний запис у графі 9 заяви.
Відповідно до п. 1.5. Порядку, заяви розглядають працівники територіальних підрозділів.
Положеннями пункту 5.1. розділу V Порядку визначено вимоги щодо видачі паспорта деяким категоріям громадян, а саме: іноземці та особи без громадянства, які набули громадянства України відповідно до законодавства України, отримують паспорти на підставі довідки про реєстрацію громадянином України, виданої територіальним органом.
У графі восьмій заяви зазначаються реквізити довідки, а в графі «Службові відмітки» - номер і дата рішення про набуття особою громадянства України та країна попереднього громадянства.
Громадяни України, які постійно проживали за кордоном і повернулися на проживання в Україну, отримують паспорту в тому територіальному підрозділі, де оформлятимуть реєстрацію місця проживання. Підставою для оформлення паспорта є паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою «Знятий з консульського обліку», унесеною закордонною дипломатичною установою України.
Вимогами пункту 5.2 Розділу V Порядку визначено, що у разі якщо особа повернулася на проживання в Україну без зняття з консульського обліку, вона звертається до територіального органу із заявою про повернення на проживання в Україну, в якій зазначається адреса майбутньої реєстрації місця її проживання в Україні.

Працівник територіального органу анулює відмітку про взяття на консульський облік у паспорті громадянина України для виїзду за кордон особи і надсилає до МЗС України повідомлення про реєстрацію місця проживання такої особи в Україні.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон з анульованою відміткою про перебування на консульському обліку є підставою для оформлення паспорта.

У графі восьмій заяви зазначаються реквізити паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а в графі «Службові відмітки» - дата й країна прибуття.

Проте, будучи обізнаною про вищевказані норми чинного законодавства, ОСОБА_4 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, стала на шлях злочинної діяльності та умисно підробила документи для отримання паспорту громадянина України на ім`я неіснуючої особи, а в подальшому самостійно видала підроблений документ за наступних обставин.
Так, приблизно в середині липня місяця 2015 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, на прохання невстановленої в ході досудового розслідування особи, яка діяла в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на підробку офіційних документів та видачу ОСОБА_6 підробленого паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на підробку офіційних документів, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, головний спеціаліст Роздільнянського РС ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_4 отримала заздалегідь підготовлені від невстановленої в ході досудового розслідування особи, яка діяла в інтересах ОСОБА_6 , неправдиві документи на ім`я ОСОБА_7 , а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 07.09.2011, орган 2 MDA, Посольство України в Республіці Молдова та довідку про набуття особою громадянства України №532/НГ-2087 від 07.09.2011, виданої Посольством України в Республіці Молдова з відповідними фотокартками на яких зображений ОСОБА_6 та 22.07.2015, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, у невстановленому місці, власноруч заповнила бланк заяви про видачу паспорта на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 та самостійно його підписала.
В подальшому, головний спеціаліст Роздільнянського РС ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_4 , продовжуючи вчиняти неправомірні дії за вищевказаних обставин, оформила завідомо неправдивий офіційний документ, а саме паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , внісши до нього дані неіснуючої, вигаданої особи на прізвище ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вклеївши до нього фотокартку із зображенням ОСОБА_6 , а також здійснивши відповідні відбитки гербової печатки та підпис.
Далі, того ж дня, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел на підробку офіційних документів, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки, головний спеціаліст Роздільнянського РС ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_4 власноруч розписалась в заяві про видачу паспорта громадянина України на прізвище ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії
НОМЕР_2 та про його отримання заявником, тобто особою на ім`я
ОСОБА_7 . У подальшому у невстановлений час у невстановленому місці за невстановлених слідством обставин ОСОБА_4 передала для користування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На теперішній час, наказом ГУ ДМС України в Одеській області № 646-к від 18.10.2019 ОСОБА_4 звільнено з посади провідного спеціаліста Роздільнянського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області за згодою сторін.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.
07.06.2021 року в підготовчому засіданні від захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання, підтримане обвинуваченою ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття провадження відносно неї за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Дане клопотання мотивоване тим, що датою вчинення кримінального правопорушення згідно обвинувального акту встановлено 22.07.2015 року. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру 26.04.2021 року. Санкцією ч.1 ст.366 КК України (в редакції станом на 22.07.2015) передбачено основне покарання у вигляді штрафу до 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до 3-х років. Відповідно до ч.2 ст.12 КК України таке кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Отже, на думку сторони захисту, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення складає три роки з дня вчинення правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, який на теперішній час сплинув, і суд зобов`язаний закрити провадження відносно ОСОБА_4 по даним підставам і звільнити її від кримінальної відповідальності..

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 просили задовольнити клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти закриття провадження зі звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності з зазначених в клопотанні сторони захисту підстав.

Суд, заслухавши думку прокурора, з`ясувавши позицію обвинуваченої, її захисника, впевнившись у добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав обвинуваченою, вважає, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
За змістом зазначених норм закону звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового нетяжкого (за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років), тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

На час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення положення ст. 12 КК та ст. 49 КК діяли в редакції Законів № 4025-VI від 15 листопада 2011року та № 1183-VII від 8 квітня 2014 року відповідно.

На час надходження обвинувального акту до суду та розгляду судом клопотання сторони захисту положення вказаних статей зазнали змін та діяли в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, а ст.49 КК України - ще й зі змінами, внесеними Законом № 1256-IX від 18.02.2021.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення 22.07.2015 року, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції, яка чинна на теперішній час, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч.3 ст.4 КК України часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Так, згідно обвинувального акту по даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення 22.07.2015 року та її дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.366 КК України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно ч. 3 ст. 12 КК України станом на інкриміновану дату вчинення кримінального правопорушення злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 222-VII від 18.04.2013, № 1261-VII від 13.05.2014, ), являвся злочином невеликої тяжкості, а з 01.07.2020 року являвся би кримінальним проступком, оскільки санкція ч.1 ст.366 КК (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 222-VII від 18.04.2013, № 1261-VII від 13.05.2014), передбачає основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (максимальний штраф передбачено у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян) або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. (найбільш суворе покарання у вигляді обмеження волі).

Через те, що у цьому кримінальному провадженні обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 не був ухвалений, строк давності притягнення ОСОБА_4 за вчинення вказаного кримінального правопорушення сплинув 22.07.2018 року. Даних щодо переривання або зупинення вказаного строку надані суду матеріали кримінального провадження не містять.
Оскільки з часу вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України сплинуло більше трьох років, таким чином, з урахуванням тяжкості та часу вчинення діяння, яке інкриміноване обвинуваченій, суд приходить до висновку, що на час надходження кримінального провадження до суду та розгляду клопотання сторони захисту про закриття провадження, строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності сплинув.

Така правова позиція міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду по справі № 328/1109/19 від 05.04.2021 року.
Відповідно до частин 1-3 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом, а відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284, ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом, з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснено останній, що суд, за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України, закриває кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільняє особу від кримінальної відповідальності. Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд здійснюється у загальному порядку.

Обвинувачена ОСОБА_8 заявила суду, що зміст правових наслідків закриття провадження з нереабілітуючих підстав їй цілком зрозумілий, та проти закриття провадження з вказаної підстави вона не заперечує.

Суд приходить до висновку про те, що позиція обвинуваченої є добровільною, остання, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження, таким правом не скористалась та не заперечувала проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Наслідки закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків давності обвинуваченій роз`яснено.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року "Про судову практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" при наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності за перебігом строків давності, таке звільнення є обов`язковим.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що наявні законні підстави для закриття провадження зі звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності.

Крім цього, при вирішенні питання про закриття провадження, суд повинен вирішити питання щодо відшкодування понесених по справі процесуальних витрат.

Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані Главою 8 КПК.

Так, процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Приписами ст.118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

При цьому процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Понесенні по справі процесуальні витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи №197/1 від 02.07.2020 складають 4903,20 грн. та повинні бути стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 в силу вимог ст.ст.124,126 КПК України.

Потерпілих у даному кримінальному провадженні не має, цивільний позов не заявлявся, міра запобіжного заходу до обвинуваченої не обиралась.

Також суд повинен вирішити долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284, 286, 314,369,372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000270, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.03.2020 року відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України, - закрити.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 4903,20 грн. стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області, 29.12.1998 року) в повному обсязі на користь держави.

Після набрання ухвалою суду законної сили речові докази: домову книгу в жовтій обкладинці та домову книгу на квартиру, вилучені 21.05.2020 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , повернути обвинуваченій ОСОБА_4 .

Інші речові докази та документи зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не обирався.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1