Провадження №11-кп/801/842/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу з клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000198 від 24.05.2020,
якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, клопотання прокурора задоволено, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 26.07.2021 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає, що жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України прокурором не доведений та доказів існування таких ризиків прокурором не надано. Не доведено, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам. Вважає, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинувачений своєї вини не визнає, оскільки даного злочину не вчиняв. Прокурор неодноразово звертається до суду із незаконними та необґрунтованими клопотаннями про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому порушуються права обвинуваченого. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до затримання працював на двох роботах, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. До затримання обвинувачений проживав з матір`ю, яка хворіє. Ухилятися від суду обвинувачений наміру немає, а має намір з`являтися до суду та доводити свою невинуватість. Наміру впливати на потерпілу та свідків обвинувачений немає. Потерпіла та свідки допитані в судовому засіданні. Просив суд змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, щоб він мав можливість працювати. Домашній арешт встановити за місцем проживання матері обвинуваченого. Просив в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 заявив клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя і здоров`я, підозра є обґрунтованою. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, не відпали. Вважає, що соціальні зв`язки обвинуваченого не є стійкими, оскільки до затримання він не мав постійного місця проживання, вказує різні адреси місця проживання. Обвинувачений може ухилятися від суду, усвідомлюючи тяжкість злочину та можливе покарання, впливати на потерпілу та свідків. Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам. Просив в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби та просив в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосованого до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 заперечив проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід та просив задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які зазначені прокурором в клопотанні, доведені та на даний час не зменшилися і не відпали.
Потерпіла ОСОБА_10 заперечила проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід та просила задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2021 року в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - відмовлено.
Клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задоволено.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишено без змін, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 28.05.2021 року до 26.07.2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник ставлять питання про поновлення їм строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021 року, оскільки 28.05.2021 судом було проголошено лише резолютивну частину, повний текст оскаржуваної ухвали фактично виготовлений 31.05.2021, і отриманий захисником адвокатом ОСОБА_8 також лише 31.05.2021, що унеможливило здійснити підготовку належної, обґрунтованої і мотивованої апеляційної скарги. Тому вважають, що строк на апеляційне оскарження пропущено ними з поважних причин. Звернули увагу суду на те, що обвинуваченому ОСОБА_7 на день звернення з апеляційною повний текст оскаржуваної ухвала так і не вручався.
В апеляційній скарзі просять ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 з під варти, застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційну скаргу мотивують тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції щодо продовження найсуворішого обвинуваченому запобіжного заходу є незаконною та необґрунтованою, так як ОСОБА_7 знаходиться під вартою уже другий рік з 28.05.2020 року. Судом не наведено жодного доказу про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не встановлено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні прокурора. Клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.199 КПК України. Обвинувачення щодо ОСОБА_7 є необґрунтованим та безпідставним. Також судом не було надано належної оцінки щодо міцності соціальних зв`язків останнього в місті його постійного проживання, де він проживає разом з матір`ю та вітчимом, вже допитаних судом як свідки. Проігноровано доводи вже допитаної судом як свідка ОСОБА_12 , яка перебуває у цивільному шлюбі із ОСОБА_7 , а також свідка ОСОБА_13 . Не вказав суд і про наявність позитивних характеристик в обвинуваченого, проігнорував покази ОСОБА_7 про те, що він заробляв на неофіційних місцях роботи до 23.05.2020 року, на своє проживання і на утримання 3-х дітей, з яких двоє малолітніх. Намірів ухилятися від суду не має.
Звернули увагу на те, що суд всупереч вимог ст.178 КПК України навіть не досліджував вагомість наявних доказів про вчинення начебто ОСОБА_7 зазначеного у клопотанні прокурора кримінального правопорушення, його дії навпаки підпадають під ознаки необхідної оборони. Також судом не було досліджено висновок експерта про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Вважають, що судом грубо порушено норми прямої дії ст.62 Конституції України щодо заборони застосування припущень відносно ОСОБА_7 , не враховано практику Європейського суду, правові позиції викладені в постанові Пленуму ВССУ від 19.12.2014 року.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 своє клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021, а також своюапеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення як клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, так і апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення самого обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та викладеного в ній клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку підлягає до задоволення, апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, відповідно до п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК України.

Встановлено, що 14.06.2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021 із викладеним в ній клопотанням про поновлення строку та об`єктивними даними, які свідчать про наявність поважних причин для поновлення їм строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були в основному дотримані.
При вирішенні питання про відмову в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на нічний домашній арешт та задовольняючи клопотання прокурора щодо продовження відносно останнього строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2021 року ОСОБА_7 продовжено строк застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 01.04.2021 року до 30.05.2021 року включно. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше не судимий, розлучений. При цьому, доказів того, що обвинувачений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, до суду надано не було. Також не надано доказів, того, що обвинувачений має постійне місце проживання. З пояснень обвинуваченого наданих в судових засіданнях було встановлено, що він зареєстрований у житлі, яке належить його родичеві, однак за місцем реєстрації тривалий час не проживав, оскільки проживав в житлі співмешканки, а перед затриманням проживав у житлі, яке належить його матері.
Крім того, доказів того, що обвинувачений був офіційно працевлаштований та має постійний дохід до суду також надано не було, а з наданих стороною захисту характеристик з місця роботи обвинуваченого було встановлено, що останній працював протягом шести місяців в 2013-2014 роках, та один місяць в 2020 році.
За таких обставин суд першої інстанції не визнав соціальні зв`язки обвинуваченого стійкими. Проте судом було враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого обвинуваченому злочину, та прийнято до уваги стадію даного судового провадження, в межах якого не всі свідки на даний час допитані судом та не досліджені всі докази. А тому вважав, що в разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше тримання під вартою обвинуваченого.
Також суд першої інстанції вважав, що доводи сторони захисту про те, що обвинувачений немає наміру переховуватися від суду, оскільки має міцні соціальні зв`язки, роботу та постійне місце проживання, стороною захисту не доведені та самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а мають враховуватися в сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду клопотань. Що стосується ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків, суд дійшов висновку, що такий ризик існує, оскільки відповідно до пояснень сторін, деякі із свідків є родичами, у зв`язку з чим, перебуваючи на волі, обвинувачений матиме можливість на них впливати.
З пояснень обвинуваченого місцевим судом було встановлено, що до затримання він проживав з матір`ю та сестрою у належній його матері квартирі, де має намір проживати у випадку зміни запобіжного заходу.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики переховування від суду та незаконного впливу на потерпілу та свідків є доведеними та достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Вказані ризики на даний час не зменшилися. Також судом першої інстанції розмір застави ОСОБА_7 не визначався.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника щодо незгоди з інкримінованим останньому кримінальним правопорушенням, відсутність доказів його вини не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання доведеності вини особи не є предметом розгляду у цьому провадженні, та віднесено законом до компетенції суду під час розгляду справи по суті, тоді як предметом даного розгляду є лише вирішення питання доцільності продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Також апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, щодо необхідності скасування обвинуваченому ОСОБА_7 продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту в певний період доби так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Встановлено, що продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції обвинуваченого та його захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставини провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода обвинуваченого та його захисника на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
Разом з тим, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних насильницьких дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, наявність у нього позитивних характеристик, разом з тим, відсутність в матеріалах судового провадження, що надійшли до апеляційного суду належних доказів щодо достатніх соціально-стримуючих зв`язків, зокрема відсутність доказів щодо перебування ним у цивільному шлюбу та наявності саме на його утриманні неповнолітніх дітей і наявність у нього на день його затримання постійного місця роботи, вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи на даний час не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Також апеляційний суд звертає увагу і на те, що в матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо власника вказаного в апеляційній скарзі житла і чи він не буде заперечувати щодо того, щоб обвинувачений у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту у певний період доби, перебував у цьому житлі на таких умовах.
При цьому слушними є доводи апеляційної скарги щодо тривалого судового розгляду вказаного кримінального провадження, на що також апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції, якому необхідно вжити всіх заходів щодо недопущення затягування розгляду кримінального провадження та розглянути справу у розумні строки і постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід на даний час є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.117, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021 року.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який та задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 днів до 26.07.2021 року - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4