Справа №639/482/21
Провадження №1-кп/639/237/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001498 від 18.09.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

-02.09.1993 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 145, ч. 3 ст. 193, 42 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 12.08.1997 року з Балаклійської виправної колонії Харківської області (№117) на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997 року;

-30.09.1998 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ч. 3 ст. 193, 42 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 06.11.2002 року з Олексіївської виправної колонії Харківської області (№25) за відбуттям строку покарання;

-15.08.2005 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 12.05.2006 року з Жовтневської виправної колонії Харківської області (№17) умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 12 днів;

-21.04.2008 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, 70, 71 КК України, до 3 років 5 місяців позбавлення волі, звільнений 12.04.2010 року з Харківської виправної колонії Харківської області (№43) умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців;

-26.08.2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ст. 395, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 14.11.2012 року з Харківської виправної колонії Харківської області (№43) умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 16 днів;

-11.07.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

-16.08.2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

-27.09.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.01.2014 року вирішено питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків, із застосуванням ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 03.01.2017 року з Олексіївської виправної колонії Харківської області (№25) за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , будучи засудженим 27.09.2013 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнившись 03.01.2017 після відбуття покарання, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , 17.09.2020 року приблизно о 16 годині 30 хвилин проходив повз домоволодіння, огороджене парканом, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Саме в той час в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення будь-якого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися в будовах, розташованих на території вказаного домоволодіння, належного раніше йому незнайомому ОСОБА_6 .
Далі, реалізуючи свій злочинний задум, ОСОБА_3 спочатку переліз через паркан, яким огороджена територія домоволодіння, а потім, оцінивши ситуацію, що склалася, підійшов до будівлі житлового дому та, суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, упевнившись, що за ним ніхто із сторонніх осіб не спостерігав, використовуючи в якості знаряддя злочину знайдену ним біля будинку лопату, розбив скло метало-пластикових вхідних дверей на першому поверсі вказаного будинку та проник всередину.
Після цього, ОСОБА_3 , перебуваючи у зазначеному житлі, прослідував до приміщення гаражу, поєднаного з житловим будинком, де безперешкодно через дверний отвір проник всередину.
Таким чином, ОСОБА_3 виконав всі дії, які вважав за необхідне для проникнення у приміщення гаражу, яке слід вважати сховищем.
В подальшому ОСОБА_3 , бажаючи довести свій злочинний задум до кінця, виявив на підлозі зліва по ходу від дверного отвору приміщення гаражу тачку з жовтим корпусом та металевим піддоном сірого кольору, перфоратор «Elprom ЭПЭ-920, 920Вт», перфоратор «DeWalt D25133», шуруповерт «Elprom EDA-18-2 Li Quick», дискову електропилу «Elprom EPD-2300» та портативну музичну колонку «JBL», синього кольору, якими й вирішив таємно заволодіти.
Потім ОСОБА_3 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілому, таємно заволодів майном, яке до того перебувало у власності іншої особи, а саме: перфоратором «Elprom ЭПЭ-920, 920Вт», вартістю 1244 грн., перфоратором «DeWalt D25133», вартістю 3267 грн. 14 коп., шуруповертом «Elprom EDA-18-2 Li Quick», вартістю 1030 грн., дисковою електропилою «Elprom EPD-2300», вартістю 1746 грн. та портативною музичною колонкою «JBL», вартістю 300 грн., яке почергово склав у тачку з жовтим корпусом та металевим піддоном сірого кольору, вартістю 500 грн., та, використовуючи її в якості тимчасового засобу вчинення злочину, здійснив переміщення всього майна з приміщення гаражу через житловий будинок та територію домоволодіння за паркан, яким воно огороджено.
Таким чином, ОСОБА_3 у вказаний вище період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї протиправної мети, спрямованої на таємне викрадення чужого майна, за ознаками повторності, поєднане з проникненням у сховище.
Після цього, ОСОБА_3 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
В результаті вищезазначеного злочинного діяння ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 8087 грн. 14 коп., яку підтверджено висновком експерта №17216 за результатами проведення товарознавчої експертизи.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині за ч. 3 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правову кваліфікацію злочину не оспорює.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що того дня він проходив поблизу одного із домоволодінь, яке розташоване неподалік від місця його проживання, та у нього раптово виник умисел на вчинення крадіжки будь-якого майна. Надалі він переліз через паркан та проник на територію зазначеного домоволодіння. Потім він лопатою розбив скло метало-пластикової вхідної двері та проник всередину будинку, де прослідував до приміщення гаража, поєднаного з житловим будинком. В приміщенні гаража він виявив тачку та знайшов електроінструмент, а саме: 2 (два) перфоратори, шуруповерт, дискову електропилу, а також портативну музичну колонку «JBL». Після цього ОСОБА_3 переклав електроінструмент та портативну музичну колонку в будівельну тачку, за допомогою якої вивіз їх до себе додому. Викрадений перфоратор та шуруповерт він здав у ломбард на Холодній горі м. Харкова, під свої документи, за що отримав грошові кошти у сумі приблизно 600 гривень. Інший інструмент продав на Центральному ринку м. Харкова. Грошові кошти витратив на власний розсуд. В подальшому працівники поліції встановили його причетність до вчинення цієї крадіжки та за місцем його проживання виявили та вилучили будівельну тачку, що належить потерпілому.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі, не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення та не оспорює правову кваліфікацію злочину, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст визнаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно.
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, неодружений, малолітніх дітей та інших непрацездатних осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, тяжких захворювань чи інвалідності не має, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким умисним корисливим злочином, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного та щире каяття, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
При цьому, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.
Таким чином, при призначенні остаточного покарання немає правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вимог статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням).
До набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 не заявлено.
На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 21 грудня 2020 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведену ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса судово-товарознавчу експертизу у кримінальному провадженні на суму 682,20 грн. (шістсот вісімдесят дві гривні 20 копійок).
Після набрання вироком законної сили скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.10.2020 року по справі №639/6445/20 (провадження №1-кс/639/2548/20).
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- диск з відеозаписом з камери відеоспостереження з домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 залишити зберігатись в матеріалах кримінального провадження;
- тачку двоколісну будівельну з жовтим металевим корпусом та металевим піддоном сірого кольору, яка знаходиться на зберіганні в камері схову Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області - повернути потерпілому ОСОБА_6 як законному власнику.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення, а для особи, що перебуває під вартою протягом того ж строку з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1