Дата документу 29.03.2021 Справа № 554/349/21
Провадження № 1-кс/554/5696/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2021 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 відносно,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368, ч. 2 ст. 365 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Третім слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000910 від 24.06.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч. 2 ст. 365 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 призначений на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (далі ВП № 1), будучи службовою особою та представником правоохоронного органу, наділеним владними повноваженням, умисно вчинив тяжкі злочини у сфері службової діяльності при наступних обставинах.

Згідно ст. ст. 24, 68 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із положенням ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон), Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно до ст. 2 Закону, завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Принципами діяльності поліції відповідно до ст. ст. 6-9 Закону є верховенство права, дотримання прав і свобод людини, законність, відкритість та прозорість.

Відповідно до положень ст. 7 Закону, під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 8 Закону, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 42 Закону, поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів; застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.

Для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби: гумові та пластикові кийки; електрошокові пристрої контактної та контактно-дистанційної дії; засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо); засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії; засоби примусової зупинки транспорту; спеціальні маркувальні та фарбувальні засоби; службові собаки та службові коні; пристрої, гранати та боєприпаси світлозвукової дії; засоби акустичного та мікрохвильового впливу; пристрої, гранати, боєприпаси та малогабаритні підривні пристрої для руйнування перешкод і примусового відчинення приміщень; пристрої для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; засоби, споряджені безпечними димоутворюючими препаратами; водомети, бронемашини та інші спеціальні транспортні засоби.

Поліцейський за жодних обставин не може застосовувати заходи примусу, не визначені цим Законом.

Поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.

Норми забезпечення підрозділів поліції спеціальними засобами та вогнепальною зброєю встановлюються Міністром внутрішніх справ України.

Статтею 43 Закону визначено, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 44 Закону, поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Згідно з вимогами ст. 45 Закону, поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Поліцейський уповноважений застосовувати спеціальні засоби тільки у разі, якщо він пройшов відповідну спеціальну підготовку.

Загальні правила застосування спеціальних засобів: кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; під час затримання особи; під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів віднесені органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції і беруть безпосередню участь зокрема у нагляді і контролі за виконанням законів.

Таким чином, ОСОБА_5 має владні повноваження і відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України та ч. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

Так, 06.01.2021 приблизно о 10:00 год. до адміністративної будівлі відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 17, оперуповноваженими сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було доставлено громадянина ОСОБА_7 .

06.01.2021 приблизно о 10:00 год., перебуваючи в службовому кабінеті № 310 адміністративної будівлі ВП № 1, ОСОБА_5 , ігноруючи вимоги вказаних вище правових норм Конституції України, законів та підзаконних нормативних актів, умисно наніс декілька ударів ОСОБА_7 , після чого завів йому руки за спину та безпідставно застосував до нього спеціальний засіб кайданки. Надалі, ОСОБА_6 , несподівано для ОСОБА_7 наніс останньому один удар кулаком руки в грудну клітину, а ОСОБА_5 наніс декілька ударів кулаками обох рук по задній поверхні ребер ОСОБА_7 .

Після цього оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 повалив ОСОБА_7 на підлогу обличчям донизу, натягнув капюшон куртки на голову останньому та почав душити та притискати його обличчя до підлоги. В цей же час ОСОБА_6 наносив чисельні удари кулаками рук по задній частині тулуба в область нирок ОСОБА_7 .

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, 19.03.2021 ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, зокрема в перевищенні влади, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, які супроводжувалися насильством та застосуванням спеціальних засобів.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 вручено у спосіб, передбачений статтями 135, 278, главами 6, 11 КПК України, за місцем його роботи - начальнику відділення поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, а також співмешканці за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .
Крім того, на неодноразові виклики до слідчого для проведення необхідних слідчих, процесуальних дій ОСОБА_5 не з`явився, поважні причини свого неприбуття слідчому не повідомив.
Відповідно до інформації УСБУ у Дніпропетровській області місцезнаходження ОСОБА_5 не відомо.
Враховуючи вищевикладене, підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.
Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: заявою громадянина ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , протоколами пред`явлення осіб для впізнання, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 впізнали оперуповноважених СКП ВП № 1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як таких, які спричинили ОСОБА_7 тілесні ушкодження, протоколом проведення НСРД та іншими матеріалами кримінального провадження, що також підтверджують факт вчинення ОСОБА_5 інкримінованого злочину.

У ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, за вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, а саме ч. 2 ст. 365 КК України караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, також вказаний злочин віднесений, відповідно ст. 12 КК України, до категорії тяжких злочинів. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Встановлено, що на ім`я ОСОБА_5 10.09.2018 органом 1471 видано паспорт для виїзду за кордон НОМЕР_1 , у зв`язку з чим останній може покинути територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також, підозрюваний ОСОБА_5 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 365 КК України є тяжким, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Крім того, навіть при здачі ОСОБА_5 паспорту громадянина України для виїзду за кордон, одним із ризиків можливого його зникнення та можливість незаконного перетину ним державного кордону, є відсутність контролю за частиною державного кордону на сході країни.

Водночас, ОСОБА_5 , використовуючи службові зв`язки набуті під час проходження служби в правоохоронних органах Дніпропетровської області, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити, приховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Той факт, що у разі засудження за вчинення даного кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , як основне покарання, судом може бути застосоване лише покарання у виді позбавленні волі на строк від 3 до 8 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що саме по собі є одним з ризиків, який може свідчити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_5 у майбутньому та у зв`язку з чим підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Також, потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 є мешканцями м. Дніпра, що вказує на те, що існує ризик того, що ОСОБА_5 , знаходячись на свободі може впливати на вказаних осіб та схиляти їх до зміни показань на його користь, що може перешкодити встановленню істини по справі, та використовуючи своє службове становище може впливати на потерпілого та свідків.

Також вважаємо, що наявний ризик можливості вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 вже обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів окрім тримання під вартою не забезпечать запобігання існуючим у кримінальному провадженні ризикам.
Так, застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик спілкування зі значною кількістю причетних до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 осіб, а також тиску на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.
Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_5 і надалі матиме можливість контактувати з ОСОБА_6 й надалі узгоджувати з ним свої дії за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати ні гласними ні негласними засобами контролю.
Таким чином, у провадженні встановлені ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З урахуванням викладених обставин жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.
Під час досудового розслідування вживалися заходи до встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 та вручення йому повідомлення про підозру. Проте, місце фактичного перебування останнього встановити не вдалося, а тому у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 переховується від слідства, у зв`язку із чим останнього оголошено у розшук.

Беручи до уваги викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; особисто чи через спільників незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою приводу останнього для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, пояснення надав згідно викладеним у клопотанні.
Приймаючи до уваги викладене, з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За правилами ч. 2 ст. 188 КПК України це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.

Отже, наявними у клопотанні доказами підтверджується, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, які відносяться до тяжких, та за які передбачено законом покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років.

Таким чином, прокурором в судовому засіданні доведено, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, а також є достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування. Крім того, одержавши відомості про звернення прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу може вчинити дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу. Тому слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання та надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 189-191, 335, 371, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 про дозвіл на затримання з метою приводу: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Затримана на підставі ухвали судді особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу. Уповноважена службова особа, яка затримала особу на підставі ухвали негайно повинна повідомити про це старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 .

Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту: приводу підозрюваного до суду, закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії, а також у разі відкликання ухвали прокурором.

Строк дії ухвали шість місяців.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1