Справа № 646/556/21
№ провадження 1-в/646/93/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.21 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новопсков Новопсковського району Луганської області, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, який відбуває покарання за вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 05.12.2011р. за п.п.4,6,12 ч.2 ст.115 КК України, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.1 ст.304, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна,

про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

встановив:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, яким просить звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк від відбування покарання, призначеного вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 05.12.2011р., яким його визнано винним за п.п.4,6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.1 ст.304, ст.70 КК України та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Клопотання засудженого обгрунтовано тим, що за період відбування покарання в місцях позбавлення волі він добре характеризується, має 5 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, також має дисциплінарні стягнення, які погашені у зв`язку з закінченням строку та зняті у встановленому законом порядку. Крім того, він підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, не конфліктує з іншими засудженими, визнає вину у скоєному злочині та щиро розкаюється.

В судовому засіданні засуджений підтримав своє клопотання та доводи, якими воно обгрунтоване, додатково пояснивши, що він щиро розкаюється у вчинених злочинах. Він має дружину та маленьку дитину на тимчасово окупованій території України, але не має можливості ростити дитину, оскільки, перебуваючи у місцях позбавлення волі, не може забрати дитину з тимчасово окупованої території. Крім того, він не може відшкодувати моральну шкоду, завдану злочинами, за які його засуджено, оскільки не має відомостей, куди сплачувати гроші.

Захисник засудженого підтримала його клопотання та доводи, якими воно обгрунтовано, додатково пояснивши, що засуджений одружений, має малолітню дитину, позитивно характеризується, працює днювальним у колонії, є відповідальним при виконанні своїх обов`язків, чим подає позитивний приклад іншим засудженим. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то мати засудженого повністю її відшкодувала.

Представник виправної колонії в судовому засіданні заперечував проти клопотання засудженого, посилаючись на відсутність для цього підстав, оскільки поведінка засудженого не свідчить, що він став на шлях виправлення.

Прокурор в судовому засіданні також заперечував проти клопотання засудженого, пояснивши, що законних підстав для його умовно-достроково звільнення немає.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, встановив наступні обставини.

Вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 05.12.2011р. ОСОБА_5 визнаний винним за п.п.4,6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.1 ст.304, ст.70 КК України та йому призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.08.2019р. було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 та зараховано у строк відбування покарання за вищевказаним вироком суду строк попереднього ув`язнення з 21.12.2010р. по 03.04.2012р. включно на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015р. №838-VIII).

Отже, початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_5 21.12.2010 року, кінець строку 07.09.2024 року.

Таким чином, на момент розгляду подання засуджений відбув 11 років 5 місяців та 12 днів, що більше, ніж 3 / 4 (три чверті) строку призначеного йому покарання; невідбута частина покарання складає 3 роки 6 місяців 18 днів.

З матеріалів справи та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що в місцях позбавлення волі він знаходиться з 28.12.2010р.

В періоди тримання у Державній установі «Старобільська установа виконання покарання» з 28.12.2010р. по 04.01.2011р., з 29.04.2011р. по 02.04.2012р, з 13.04.2012р. по 02.06.2012р., з 24.05.2019р. по 10.06.2019р. вимоги режиму тримання не порушував, адміністрацією не заохочувався, до праці не залучався, характеризувався посередньо.

В періоди тримання у державній установі «Луганська установа виконання покарання» з 04.01.2011р. по 29.04.2011р., з 02.04.2012р. по 13.04.2012р. та з 21.05.2019р. по 24.05.2019р. вимоги режиму тримання не порушував, заохочень не мав, до праці не залучався, характеризувався посередньо.

В період тримання у державній установі «Свердловська виправна колонія (№38)» з 06.02.2012р. по 21.05.2019р. вимоги режиму тримання не порушував, адміністрацією колонії був заохочений 1 раз (29.03.2013р. за сумлінну поведінку та ставлення до праці шляхом оголошення подяки), характеризувався посередньо.

З 27.04.2014р. по 24.05.2019р. перебував на тимчасово окупованій території.

З 10.06.2019р. відбуває покарання у Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)». За період відбування покарання адміністрацією установи заохочувався 3 рази: 25.06.2020р., 02.10.2020р., 29.12.2020р. за сумлінну поведінку і ставлення до праці шляхом оголошення подяки.

Під час відбування покарання у ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» засуджений тричі порушив вимоги режиму тримання та розпорядок дня. Так, 31.07.2019р. до засудженого ОСОБА_5 рішенням дисциплінарної комісії на нього було накладене стягнення у виді оголошення догани за паління у невідведеному для цього місці, а також 30.12.2019р. за неввічливе ставлення до інших засуджених накладене стягнення у виді поміщення до дисциплінарного ізолятору на 10 діб. На цей час стягнення погашені. Проте, 17.02.2021р. рішенням дисциплінарної комісії на засудженого ОСОБА_5 накладене дисциплінарне стягнення у виді оголошення попередження (за паління у невідведеному для цього місці).

Адміністрація ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» характеризує засудженого ОСОБА_5 посередньо та у характеристиці від 12.02.2021р. зазначає, що засуджений ОСОБА_5 намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи; виконує встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань під контролем представника адміністрації; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, іноді потребує нагляду; до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи відноситься посередньо, здійснює за ними догляд під контролем представників адміністрації. Засуджений працевлаштований днювальним відділення СПС №6, до виконання поставлених завдань ставиться посередньо, виконує задовільно, іноді потребує контролю; намагається виконувати роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься без ініціативи; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. До програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», до їх реалізації ставиться посередньо. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня не прагне, вважає достатнім свій загальноосвітній рівень, у вільний від роботи час самоосвітою не займається, іноді читає художню літературу. Підтримує зв`язки з матір`ю шляхом телефонних дзвінків, отримує передачі та посилки. За характером не завжди стриманний, іноді імпульсивний, у взаємовідносинах з іншими засудженими іноді конфліктний, підтримує взаємовідносини із засудженими різної спрямованості. За вироком Новопсковського районного суду Ліганської області від 05.12.2011р. засуджений ОСОБА_5 має позов на загальну суму 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Ця сума засудженим не сплачена. Виконавчі листи до установи виконання покарань не надходили.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбування засудженого не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за особиво тяжкий злочин.

Згідно вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Статтею 107 КВК України передбачено права та обов`язки осіб, засуджених до позбавлення волі. Зокрема, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.02.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно - дострокове звільнення від відбуття покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Крім того, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених кримінальним правопорушення.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

З урахуванням цих обставин, хоча засуджений і був чотири рази заохочений, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, оскільки така поведінка має бути протягом певного проміжку часу, який є достатнім для того, щоб об`єктивно її оцінити. Відбуття ж засудженим певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. При цьому суд зазначає, що засуджений характеризується посередньо.

На думку суду, процес виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_5 протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання не є стабільним та послідовним, оскільки його поведінка та ставлення до праці за весь період відбутого покарання не носять системного характеру та не є такими, що можуть слугувати прикладом для інших засуджених.

Про визнання вини та щире каяття у скоєному злочині можуть свідчити, зокрема, позитивна поведінка засудженого протягом тривалого часу, а також вчинення дій, направлених на відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, як матеріальної, так і моральної. При цьому не має значення, чи надходили виконавчі документи про стягнення шкоди до установи виконання покарання.

Пояснення засудженого про те, що він дізнався про необхідність відшкодування нещодано, є сумнівними, оскільки це питання було вирішено вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 05.12.2011р., на проголошенні якого, як пояснив сам засуджений, він був присутній. Судом апеляційної інстанції цей вирок залишений без змін. Але матеріали справи не містять доказів, що на протязі більше, ніж 9 років, засудженим добровільно та щиро вчинялися дії, направлені на відшкодування моральної шкоди.

Захисник пояснювала у судовому засіданні, що моральна шкода, завдана злочином засудженого, відшкодована його матір`ю потерпілому у повному обсязі. Проте, жодних доказів цього суду не надано. Крім того, відшкодування моральної шкоди іншими особами за засудженого не свідчить про його добровільну та щиру позицію у цьому питанні.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого Трухана від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Що стосується пояснень засудженого про наявність у нього дружини та малолітної дитини, то ці обставини не підтверджені належним чином.

Так, захисником надано копії «свідоцтва про укладення шлюбу» від 04.05.2017р. між громадянами України ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , а також «свідоцтва про народження» від 06.11.2019р. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де батьками вказано громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Але копії цих «свідоцтв», як і самі «свідоцтва» не є достовірними, допустимими та достатніми доказами відповідних фактів, оскільки видані так званою «Луганською Народною Республікою» на тимчасово окупованій території Україні, тому не визнаються Україною, отже, є юридично нікчемними.

Відповідні факти (реєстрація шлюбу та народження дитини) можуть бути підтверджені лише достовірними та допустимим доказами, якими є свідоцтво про реєстрацію шлюбу та свідоцтво про народження, які видаються органами державної реєстрації актів цивільного стану України у відповідності до законодавства України або компетентними іноземними установами, які визнаються Україною у встановленому законом порядку.

За українським законодавством шлюб може бути зареєстрований на території України, відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану, у тому числі, за місцем відбування покарання засудженим.

Також законодавством України передбачено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства про встановлення факту, що має юридичне значення, у тому числі, родинних відносин між фізичними особами, реєстрації шлюбу.

Крім того, для підтвердження факту народження дитини її батьки, родичі, їхні представники або інші законні представники дитини можуть звернутися з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України до суду під юрисдикцією української держави в порядку ст.317 ЦПК України (незалежно від місця проживання заявника). І на підставі відповідного рішення суду звернутися до органів державної реєстрації актів цивільного стану України для отримання свідоцтва про народження.

На підставі викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1990р.н., про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1