Справа № 743/686/18
Провадження №1-кп/743/2/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 та захисника цих неповнолітніх обвинувачених адвоката ОСОБА_10 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 , його законного представника - ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_14 , а також з участю особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру малолітнього ОСОБА_15 , його законного представника ОСОБА_16 та захисника адвоката ОСОБА_17 , представника Служби у справах дітей Ріпкинської селищної ради ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки кримінальне провадження в ЄРДР № 0000555 від 25.11.2017 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Замглай Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Замглай Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Замглай Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31.10.2016 за ч. 2 ст. 289, ст.ст.75,104 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Волосківці Менського району Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , фактично проживаючого: АДРЕСА_7 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , близько 20 години за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , а також з невстановленими особами, маючи єдиний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, прийшли до господарства АДРЕСА_8 , де ОСОБА_6 та невстановлені особи, через паркан проникли на територію зазначеного господарства. Перебуваючи на території господарства, невстановлена особа шляхом виймання віконного скла гаражу, проникла всередину, де відкривши замикаючий пристрій гаражу з середини, відчинила ворота. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та невстановлені особи, всупереч волі власника, шляхом викочування з гаражу за допомогою фізичної сили, незаконно заволоділи автомобілем марки ВАЗ-21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_19 , та шляхом з`єднання дротів, завели транспортний засіб і розпочали його рух, поїхавши в невідомому напрямку.

Такі умисні дії ОСОБА_6 , які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому з проникненням у сховище, підлягають кваліфікації як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України.

Умисні дії ОСОБА_11 , які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому з проникненням у сховище, підлягають кваліфікації як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України.

Крім того, згідно обвинувального акту, ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , обвинувачуються в тому, що за попередньою змовою з неповнолітніми ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , а також з особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності ОСОБА_15 , 24.11.2017, близько 20 години групою осіб, маючи єдиний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, прийшли до господарства АДРЕСА_8 , де неповнолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та особа, яка не досягла віку кримінальної відповідальності ОСОБА_15 , через паркан проникли на територію зазначеного господарства. Перебуваючи на території господарства, ОСОБА_8 , шляхом виймання віконного скла гаражу, проник всередину, де, відкривши замикаючий пристрій гаражу з середини, відчинив ворота. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_14 , неповнолітній ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та особа, яка не досягла віку кримінальної відповідальності ОСОБА_15 , всупереч волі власника, шляхом викочування з гаражу за допомогою фізичної сили, незаконно заволоділи автомобілем марки ВАЗ-21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_19 , та шляхом з`єднання дротів, завели транспортний засіб і розпочали його рух, поїхавши в невідомому напрямку.

Дії ОСОБА_14 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у сховище.

Судом досліджені та проаналізовані всі докази, подані стороною обвинувачення та захисту.

Так, допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Суду показав, що події відбувалися можливо 24.11.2017, і це вже, мабуть, був другий випадок, коли вони взяли машину потерпілого. В с. Буянки їздили саме в той другий випадок і ОСОБА_14 був з ними. Про обставини кримінального правопорушення обвинувачений розповів, що це було восени 2017 року, число не пам`ятає, приблизно о 20:00, він разом з ОСОБА_15 і ОСОБА_6 гуляли на «базарчику» в Замглаї, а саме грали в карти. В цей час до них підійшли ОСОБА_14 і ОСОБА_8 , запропонували розважитися та сказали, що потрібна машина. Дорогу до гаражу показували ОСОБА_14 і ОСОБА_8 , чому саме туди, він не знає. Хто проживав за тією адресою, він не знав також. Він, з ОСОБА_14 залишилися біля секонд-хенду «на шухері», а інші пішли за будинок, перелізли через паркан. ОСОБА_8 відкрив гараж, там стояв червоний Шевроле і Жигулі бежевого кольору. Всі разом викочували машину, за руль сів ОСОБА_8 . Потім підперли пеньком гараж, щоб ніхто не побачив і відкотили машину до кафетерію. Там намагалися її завести, зокрема ОСОБА_8 схрещував проводи, на це пішло десь хвилин 30. Коли ОСОБА_8 завів машину, то біля нього на пасажирське сидіння сів ОСОБА_6 , а позаду розмістилися він, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Спочатку поїхали на Глинянку, потім, за пропозицією ОСОБА_6 , повернули в с. Буянки до ОСОБА_20 (раніше вчився в їх школі, вони в дружніх відносинах), щоб його покликати з собою. Коли під`їхали до будинку, ОСОБА_6 пішов за ОСОБА_21 , а вони вийшли з машини і стояли поряд. Батько ОСОБА_22 сказав, що син вже спить. Коли повернувся ОСОБА_6 , вирішили їхати на Буянське поле. Там ОСОБА_14 і ОСОБА_8 почали «наматувати» кола і згодом у машині згоріло зчеплення. Тоді, повитиравши в машині відбитки пальців, вони всі разом пішли до Замглаю пішки. Додому повернувся о 23:00. При цьому обвинувачений додав, що він розуміє, що вони здійснили крадіжку. Збиралися повернути авто, тобто поставити назад в гараж, начебто нічого не було, але машина зламалася. Додатково обвинувачений пояснив, що дійсно у брата була машина, але він ніколи не просив у нього авто, бо управляти машиною не вміє. На день викрадення, у брата була ОСОБА_23 білого кольору.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 його мати ОСОБА_12 в суді пояснила, що у них багатодітна родина. Син, начебто не відрізнявся протиправною поведінкою. Про скоєння крадіжки автомобіля дізналася від вчительки. Син підтвердив участь у злочині разом з іншими учасниками. Під час слідчого експерименту син самостійно та добровільно все розповідав та показував.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав. Покази давати відмовився. При цьому, відповідаючи на питання фактично пояснив, що 24.11.2017 о 20:00 знаходився з ОСОБА_15 і ОСОБА_8 на «базарчику» в смт. Замглай, сиділи спілкувалися, а ОСОБА_14 з ними не було. Через 5-10 хвилин під`їхав ОСОБА_11 на машині, на якій саме не зрозумів, бо було темно, але вона була світлого кольору. ОСОБА_11 запропонував їм покататися і вони проїхали по Замглаю, а потім вирушили в с. Буянки. В машині було четверо, тобто всі крім ОСОБА_14 . Скільки каталися не пам`ятає. На машині їздив один раз в житті. Після того як покаталися, ОСОБА_11 підвіз їх до «базарчику» і вони пішли додому. Після таких показів обвинувачений почав наполягати на тому, що події, про які він розповів суду, відбувалися 18.11.2017, ОСОБА_11 казав, що машину йому дав брат, це був саме ВАЗ світлого кольору. На слідчому експерименті не зовсім добре все пам`ятав і робив все те, що казав йому слідчий ОСОБА_24 під психологічним примусом останнього. І взагалі, про пеньок, яким підперли ворота, йому розповіли слідчі - ОСОБА_25 і ще один, прізвища якого він не пам`ятає.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді вину не визнав та показав, що 18.11.2017 він, ОСОБА_6 та ОСОБА_15 були о 20:00 на базарі в смт. Замглай. Через хвилин 10 під`їхав на машині ОСОБА_11 і запропонував їм покататися. Вони сіли і поїхали через ОСОБА_26 на ОСОБА_27 , заїхали до ОСОБА_22 , щоб забрати його з собою, але він не вийшов. Потім вирушили на ОСОБА_28 , приїхавши, вийшли з машини і все. Звідки авто у ОСОБА_11 не пам`ятає.

Обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні вину не визнав повністю. Покази надавати відмовився. Відповідаючи на питання, сказав, що як провів день 24.11.2017 не пам`ятає, може й зустрічався з друзями, але це не точно.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_19 суду показав, що у нього в користуванні є транспортний засіб Жигулі реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігався в гаражі, що розташований в подвір`ї його господарства. Власником автомобіля є його дочка. Гараж має одні ворота, які відкриваються на вулицю та замикаються зсередини на гачки. В гаражі також є двері, які виходять у двір господарства і замикаються ззовні на навісний замок. Викрадення автомобіля почали відбуватися восени. Це він зрозумів по тому, що зменшувалась кількість пального, зникли 100 доларів, що зберігалися в гаманці в бардачку авто. Перед викраденням 24.11.2017 авто стояло в гаражі, ключі були в будинку. В цей день він на автомобілі їздив на дачу, а після того як повернувся, приблизно о 15 годині, поставив машину в гараж. Зникнення автомобіля виявив вранці об 8:30-9:00. Про подію розповів дочці, а жінці не став повідомляти, бо в неї хворе серце, тому побоявся за її стан. Того ж ранку відразу подзвонив голові сільської ради, а потім в поліцію. Коли зайшов в гараж, ворота були трохи відкриті, він побачив колоду, коли подивився на вікно, то шибок в ньому не виявив. На його думку, злодії залізли через вікно, яке виходить на його город. Вийшовши на город, побачив, що біля паркану та сітки лежить колода, якою відігнули сітку та перелізли в двір. Замок на дверях від гаражу був цілим, його ніхто не відмикав. Про те, що в гаражі напередодні хтось побував, він зрозумів ще й з того, що бачив сліди чужих людей. Це було в п`ятницю. А наступного дня автомобіль зник. Також пропав брелок від сигналізації від автомобіля дочки. Подальша доля автомобіля стала йому відома від сусіда, який вказав, що вона стоїть в полі. В машині згоріло зчеплення. Згодом до нього прийшли ОСОБА_14 з ОСОБА_11 та їх батьки, які вибачилися та сказали, що їхніх дітей на це вмовив ОСОБА_8 . Грошей на відшкодування збитків не пропонували. Хоче, щоб йому відшкодували завдані збитки. Заявив цивільний позов. Щодо визначення міри покарання покладається на розсуд суду. Вважає, що з ОСОБА_8 потрібно щось робити, оскільки на нього постійно скаржаться мешканці селища. Додав, що був присутнім при проведенні слідчого експерименту, який проводився з обвинуваченими на подвір`ї, вони добровільно розповідали про викрадення. Слідчий експеримент проводився двічі.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_29 суду показала, що оскільки вона вийшла заміж за іноземця, то майже весь час проживає у Туреччині. Автомобіль ВАЗ з держ.номером НОМЕР_1 належить їй на праві власності, а батько вписаний до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу як такий, що має право керувати цим автомобілем. Восени 2017 року її не було в Україні, їй зателефонував батько та повідомив, що викрали транспортний засіб. Батько розповів, що хтось заліз у гараж, відчинив ворота зсередини та викотив автомобіль. З гаражу також пропав другий комплект ключей від її іншого автомобіля. Викрадену машину знайшов сусід, який є мисливцем, та повідомив батькові де вона знаходиться. Батько винаймав трактор, щоб доставити машину до гаражу, а потім в ремонт, оскільки вона не заводилась. Батько сильно хвилювався, в нього був серцевий напад через цю подію. Всі витрати по відновленню транспортного засобу, а також по переобладнанню гаражу, несла вона. Вважає, що винних потрібно карати.

Крім показів обвинувачених та потерпілих, судом досліджено покази свідків обвинувачення.

Так, ОСОБА_15 , який на момент інкримінованого йому діяння не досяг віку кримінальної відповідальності та відносно якого вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суду пояснив, що нічого не вчиняв, про події протягом 24.11.2017 нічого не пам`ятає. З ОСОБА_11 на автомобілі каталися 18.11.2017. Тобто фактично підтвердив покази ОСОБА_8 і ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_30 - оперуповноважений Ріпкинського ВП, суду показав, що у 2017 році, приблизно 24-25 листопада, надійшло повідомлення від потерпілого про викрадення автомобіля ВАЗ 2105. В ці дні свідок був вільний від чергування. Тому в понеділок, прийшовши на роботу, він отримав задачу знайти авто. Групою поїхали в смт. Замглай, по гарячим слідам вийшли на правопорушників, з`ясували, що причетними можуть бути ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 і ОСОБА_14 . З деким спілкувалися в школі, в присутності вчителів, а потім і батьків. З ОСОБА_14 розмова була в його будинку, де він не заперечував, що винний. Всі розповідали про обставини заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_19 . Пізніше в кабінеті відділу поліції спілкувався з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в присутності їх законних представників.

Допитаний судом свідок ОСОБА_31 - начальник сектору кримінальної поліції Ріпкинського ВП, показав, що точно пам`ятає, це була субота, він перебув вдома, коли надійшло повідомлення про незаконне заволодіння транспортним засобом в Замглаї. Він зі слідчим виїхали на місце. А в понеділок він поїхав до Замглайської загальноосвітньої школи з оперативним співробітником ОСОБА_32 . В ході оперативної роботи були встановлені особи, які могли бути причетні до викрадення автомобіля, це неповнолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , повнолітній ОСОБА_14 , а також ОСОБА_15 , який не досяг віку кримінальної відповідальності. Зокрема, ОСОБА_14 розказав, що ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 і ще хтось, перебуваючи на території ринку, запропоновували викрасти машину і поїхати покататись. ОСОБА_14 також розповідав, що на викраденому автомобілі всі разом їздили в с. Буянки.

Свідок ОСОБА_33 соціальний педагог Замглайської ЗОШ суду показала, що дати не пам`ятає, але це було пізньої осені 2017 року їй зателефонував директор школи та сказав, щоб вона підійшла до кабінету. Коли вона прийшла, там вже були класні керівники, заступник директора, директор та представники правоохоронних органів, які пояснили чого вони прибули до школи, а саме з приводу викрадення автомобіля у ОСОБА_19 . Потім стали викликати учнів: ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , який був відсутній того дня в школі, та ОСОБА_36 . У її присутності учні давали пояснення, але вони плуталися щодо кола учасників викрадення, та хто чим займався того вечора. З того що вона пам`ятає: зазначені діти зустрілися, поспілкувалися, а ОСОБА_37 , начебто, пішов додому. З приводу автомобіля хтось сказав, що ініціатором взяти авто і покататися на ньому був ОСОБА_8 . Ніякого тиску на учнів не було.

Аналогічні покази щодо присутності під час опитування співробітниками поліції неповнолітніх обвинувачених в приміщенні Замглайської ЗОШ, а також щодо суті пояснень наданих під час такого опитування обвинуваченими, суду надали й інші працівники ЗОШ, а саме ОСОБА_38 - директор Замглайської ЗОШ та ОСОБА_39 - заступник директора з навчально-виховної роботи.

Свідок ОСОБА_40 завідувач учбовою частиною Замглайської ЗОШ, класний керівник ОСОБА_11 суду показала, що під час приїзду співробітників поліції до школи з приводу викрадення автомобіля ОСОБА_19 , ОСОБА_41 був відсутній на уроках та в школі. У зв`язку з цим вона спілкувалася з ОСОБА_11 вдома, він обставини події не приховував. ОСОБА_11 пояснив, що у вечері гуляв в компанії ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 і вони йому запропонували розважитися, а саме покататися. Розповідав, що проникли в гараж, де стоїть машина, робили це всі разом, хто які дії вчиняв, не говорив. Їздили в сторону Буянок, але машина в них «заглохла» і вони залишили її на дорозі, після чого пішли додому. На думку свідка, ОСОБА_11 піддався впливу компанії, оскільки він не відрізнявся поганою поведінкою, завжди допомагав матері, здатен виправитися без ізоляції від суспільства.

Свідок ОСОБА_42 - вчитель в Замглайській ЗОШ, класний керівник ОСОБА_8 в суді дала покази, що характеризують особу ОСОБА_8 . Так, останній не відрізняється особливою агресивністю, скарг від школярів і вчителів на нього не надходило, перебував на обліку. Не проявляв бажання до навчання. Після 9 класу забрав документи. Сім`я не зовсім благополучна. Мати особливо не цікавилася життям сина.

Допитаний судом свідок ОСОБА_43 показав, що після 22 год. 24.11.2017, він знаходився дома в с. Буянки, дивився телевізор. З дружиною почули, що під`їхала машина, він вийшов до хвіртки. Коли відкрив, побачив, що до нього підходить ОСОБА_6 . Він попитав чи вдома його син - ОСОБА_21 . На це він відповів ОСОБА_6 , що ОСОБА_21 вже спить і нікуди не піде. Також, як зазначив свідок, він запримітив, що під подвір`ям стояла машина, це був жигуль, колір визначити було важко, але зрозуміло, що він світлого кольору. В машині хтось сидів ззаду і спереду. Прийшовши додому, почув, що машина від`їхала. На наступний день дізнався, що було викрадено автомобіль, але не пов`язував цей випадок з викраденням. Думає, що саме на викраденому авто приїхав ОСОБА_6 і з кимось ще.

Неповнолітній свідок ОСОБА_44 суду пояснив, що він з батьками проживає в с. Буянки. У вечері восени 2017 року, він знаходився вдома, вже лягав спати, коли до нього зайшов батько і сказав, що приїжджали його знайомі, але вони вже пішли. Потім він чув, як довго від`їжджала машина. Потім ніхто з друзів не розповідав, що катався на машині. А ОСОБА_6 взагалі не казав йому, що до нього заїжджав.

Свідок ОСОБА_45 в суді показала, що була присутньою в якості понятої під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_6 . Взагалі під час вказаної слідчої дії були присутні: 2 понятті, соціальний працівник, ОСОБА_6 , його сестра ОСОБА_7 , адвокат, прокурор та 2 працівники поліції. Їй роз`яснили права понятої. ОСОБА_6 розповів всі обставини правопорушення, вказав учасниками злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . ОСОБА_6 розказав хто що виконував: ОСОБА_8 переліз через паркан у подвір`я, заліз у вікно і відкрив гараж, хтось стояв на шухері, вони не заводили машину, а викатили її. Тиску під час слідчого експерименту на них не було. Сіли в машину в Замглаї, поїхали через ОСОБА_26 в Ріпки, потім в ОСОБА_27 , де на полі в них зламалася машина і вони пішли додому. Свідок зауважила, що може помилятися з приводу тих кого назвав ОСОБА_6 . При цьому, свідок стверджувала, що жодного тиску на будь - кого або зауважень з приводу якихось порушень, ні від кого з учасників слідчого експерименту не надходило.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_24 , співробітник поліції слідчий у даному кримінальному провадженні суду показав, що в ході розслідування даного кримінального провадження він проводив слідчий експеримент з неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_6 . Під час слідчої дії були присутні законний представник неповнолітнього його сестра, а також приймав участь захисник. Ніякого тиску не здійснювалося, зауважень також ні від кого не надходило. ОСОБА_6 особисто, добровільно розказував обставини правопорушення. Зауважив, що саме під час слідчого експерименту ОСОБА_6 розповів про те, як зачинили ворота, а саме про те, що підклали пеньок, хоча про це ніхто не знав.

Судом також досліджені письмові докази, надані сторонами.

Зокрема, із заяви ОСОБА_19 від 25.11.2017, яка надійшла до Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області, вбачається, що ОСОБА_19 просить провести перевірку та притягнути до кримінальної відповідальності винних осіб, які вчинили крадіжку його автомобіля ВАЗ 21051 р.н. НОМЕР_1 1985 року випуску бежевого кольору, № кузова НОМЕР_2 з його гаража, який розташований за адресою: АДРЕСА_8 , хто міг вчинити злочин ОСОБА_19 не відомо.

На підставі заяви ОСОБА_19 відомості про дану подію 25.11.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000555 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

З протоколу огляду місця події від 25.11.2017 вбачається, що слідчим оглядалося господарство, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , (далі по тексту мовою оригіналу) на території якого є гараж одноповерховий з чердачним приміщенням, яке відділене дерев`яними балками та дерев`яною дошкою. Зі сторони господарства вхід до гаража здійснюється через дерев`яні одностворчаті двері, які на момент огляду є відкритими. Гараж має два вікна зі сторони двору та огороду. Зі сторони вулиці гараж має дерев`яні ворота на дві створки, які відкриваються в бік вулиці та зачиняються на два кручки в верхній частині, які одягаються в петлі з металевого прута в стелі гаражу. Такі самі кручки та петлі маються і в нижній частині воріт по одному на кожній створці. Посередині воріт мається запір металевий, який кріпиться на лівій створці та дві петлі на створках воріт, яким запираються дві створки між собою. На момент огляду, ворота гаража не замкнуті, прикриті та підперті дерев`яним пеньком зі сторони вулиці. В гаражі є автомобіль червоного кольору марки «Шевроле Авео» на колесах з литими дисками сірого кольору, тонованими вікнами, на момент огляду, з зачиненими вікнами та без візуальних пошкоджень, стоїть в дальній частині гаражу від воріт, біля вхідних дверей зі сторони двору. Чердачне приміщення має вікно з дерев`яною рамою, застеклене скляними шибками. Вікно прямокутної форми, на момент огляду, без пошкоджень. Під час огляду вилучено реєстраційний документ в заламінованому стані на автомобіль марки «ВАЗ 21051» д.н. НОМЕР_1 , на ім`я володільця ОСОБА_46 .

Постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 25.11.2017 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_3 від 30.03.2005 на автомобіль ВАЗ 21051, який 28.11.2017 надав потерпілий ОСОБА_19 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000555 та після зняття копії передано на зберігання потерпілому ОСОБА_19 . З вказаного свідоцтва вбачається, що власником транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 21051, рік випуску 1985, д.н.р. НОМЕР_1 , бежевого кольору є ОСОБА_46 .

З протоколу огляду місця події від 26.11.2017 вбачається, що слідчим проведено огляд ділянки місцевості в полі поблизу лісу, що знаходиться по праву сторону на відстані близько 500 м від дороги, що йде від автодороги «Ріпки-Буянки» до смт. Замглай Ріпкинського району Чернігівської області. На даній ділянці знаходився автомобіль ВАЗ 2105 д.р.н. НОМЕР_1 бежевого кольору передньою частиною по напрямку автодороги «Ріпки-Буянки». Автомобіль зовні мав на передній частині, на склі бруд, по всьому кузову вм`ятини старого характеру, двері автомобіля зачинені, але не замкнені на замок. При обробленні поверхонь салону, керма, магнітним порошком «Рубін», слідів рук виявлено не було. Під час огляду вилучено автомобіль ВАЗ 2105 НОМЕР_1 .

Постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 26.11.2017 автомобіль марки ВАЗ 21051, 1985 р.в., р.н. НОМЕР_1 , н.к. НОМЕР_4 , бежевого кольору, який було виявлено та вилучено при огляді місця події від 26.11.2017, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000555 від 25.11.2017. Автомобіль марки ВАЗ 21051, 1985 р.в., р.н. НОМЕР_1 , н.к. НОМЕР_4 , бежевого кольору, передано на відповідне зберігання користувачу автомобіля ОСОБА_19 , до моменту вирішення питання по суті.

Із заяви-розписки від 28.11.2017 вбачається, що ОСОБА_19 отримав реєстраційний документ на транспортний засіб марки ВАЗ модель 2105 р.н. НОМЕР_1 .

З висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 12.12.2017 № 5655/17-24 вбачається, що середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21051, рік випуску 1985, д.н.р. НОМЕР_1 , бежевого кольору, в працюючому стані, станом на 24.11.2017, складає: 22563,57 грн.
З висновку експерта за результатами проведення додаткової автотоварознавчої експертизи від 15.02.2018 № 483/18-24 вбачається, що вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21051, рік випуску 1985, д.н.р. НОМЕР_1 , бежевого кольору, внаслідок його незаконного заволодіння станом на 24.11.2017, складає: 1324,59 грн.

З додаткового протоколу огляду місця події від 06.02.2018 року вбачається, що об`єктом огляду являється гараж, розташований на території господарства АДРЕСА_8 . Будівля представляє собою цегляну споруду, одноповерхову з горищем вкритим шиферною стріхою. Вхід до гаража здійснюється через одностворчаті дерев`яні двері, зеленого кольору, які на момент огляду знаходяться у закритому положенні на металевий навісний замок. При відкритті, на відстані 2 м стоїть автомобіль марки ВАЗ 2105, д.р.н. НОМЕР_1 бежевого кольору. При обробці поверхонь авто із зовнішньої сторони та всередині салону експертним порошком типу «Рубін», слідів рук виявлено не було. При виході з приміщення гаражу та обході будівлі в стіні мається віконний отвір на висоті один метр від землі, який заставлений дерев`яною дошкою та двома фрагментами скла з явними нашаруваннями пилу. При обробці поверхонь скла експертним порошком типу «Рубін», слідів рук виявлено не було.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 08.02.2018 за участі підозрюваного ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_6 детально розповів про викрадення транспортного засобу яке відбулося 24.11.2017, за попередньою змовою групою осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та детально розповів про роль кожного з них при вчиненні даного злочину. Крім того, ОСОБА_6 вказав на деталі вчинення даного кримінального правопорушення, зокрема, на те, що проникнення до гаражу відбулося через віконний отвір, а після того, як викотили транспортний засіб з гаражу, то гаражні ворота підперли колодою.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 09.02.2018 за участі підозрюваного ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_11 підтвердив події які відбулися 24.11.2017, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене за попередньою змовою групою осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та детально розповів про роль кожного з них при вчиненні даного злочину.

З висновку експерта від 13.05.2020 № 19/23/2/2/18-СЕ/20 вбачається, що психологічні особливості комунікативного процесу відтворення ОСОБА_6 обстановки та обставин подій за матеріалами відеозапису слідчого експерименту, проведеного 08.02.2018 за його участі характеризуються наявністю психологічно значимих умов, що відповідають психологічні специфіці (проявам та закономірностям) реконструкції подій та не суперечать індивідуально психологічним особливостям ОСОБА_6 .

В ході слідчої дії задана значна кількість відкритих питань, що не мають активного випереджувального характеру, виключають несамостійність відповідей ОСОБА_6 та стимулюють до змістовного розширення його повідомлень у відповідності з психологічною специфікою самої процедури слідчої дії. Альтернативні запитання переважно змістовно випливають з попередніх повідомлень ОСОБА_6 або ґрунтуються на інформації, яка міститься в кримінальному провадженні, випливає з наявних фактів, які було виявлено в ході інших слідчих (розшукових) дій. Зміст таких запитань відповідає загальному логічному розгортанню сюжету подій, реконструйованих під час слідчої дії.

ОСОБА_6 у своїх відповідях на альтернативні запитання переважно продовжує свої повідомлення, використовуючи власну систему логічних одиниць, що свідчить про відсутність суттєвих змін у формулюванні подальших відповідей підекспертного, окрім зміни його першопочаткової відповіді щодо несправності автомобіля біля господарства Нестеренка. Неможливо виключити вплив на відповіді підекспертного альтернативних запитань щодо: чи передавав якісь речі ОСОБА_47 підекспертному під час викрадення автомобіля; що учасники події робили з автомобілем, коли покидали його; чи пішли вони після всіх подій в Замглай. Сугестивні (з натяком) запитання мають функцію упорядкування комунікативної діяльності підекпертного протягом слідчої дії та не впливають на зміст його відповідей. Альтернативні та сугестивні (з натяком) запитання суттєво не вплинули на процес реконструкції основних подій. Комунікативна технологія слідчих дій впорядковує та стимулює активність комунікативної діяльності ОСОБА_6 та, у цілому, не має суттєвих ознак психологічного впливу на останнього.

Комунікативна діяльність ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у процесі відтворення ним подій незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_19 , під час проведення 08.02.2018 за його участю слідчої дії за матеріалами відеозапису слідчої дії слідчого експерименту, проведеного 08.02.2018, характеризується помірною ініціативністю діалогової активності. Абсолютна більшість відповідей ОСОБА_6 є змістовно поширеними категоричними ствердженнями, що містять ініціативні уточнення та специфічні деталі про ознаки подій, які він реконструює. Невербальні засоби комунікативної діяльності ОСОБА_6 іноді виконують функцію супутнього смислового навантаження, наявні ознаки орієнтування в місцевості, в якій відбувається слідча дія. У цілому, реконструкція ОСОБА_6 обставин та перебігу подій відображає ознаки, що, за своєю суттю, є психологічними «слідами» минулого досвіду відносно реконструйованих подій.

Враховуючи періодичну неможливість спостереження особливостей невербальної комунікації ОСОБА_6 під час проведення за його участю слідчого експерименту від 08.02.2018, не представляється можливим визначити наявність/відсутність психологічних особливостей, властивих для самостійного/несамостійного відтворення подій інкримінованих йому діянь при проведенні вказаної слідчої дії.

При проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 із застосуванням відеозапису, суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії, в основному, не виявлено.

Аналізуючи наведені докази з точки зору їх належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а також з врахуванням того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд доходить наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. У будь якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Таким чином, покази свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_48 співробітників поліції щодо пояснень обвинувачених про обставини кримінального правопорушення, отриманих ними під час здійснення цими співробітниками поліції кримінального провадження, є недопустимими доказами, а тому не приймаються судом до уваги.

Не можуть бути визнані допустимими доказами і покази свідків ОСОБА_49 , ОСОБА_50 та ОСОБА_51 працівників Замглайської ЗОШ з огляду на те, що по-перше, все, що вони розповіли суду є покази з чужих слів, по-друге, вказані свідки переповідали ті пояснення неповнолітніх щодо обставин кримінального правопорушення, які ці неповнолітні давали оперативним співробітникам ОСОБА_52 та ОСОБА_53 під час здійснення ними цього кримінального провадження. Отже, такі показання з чужих слів, почутих за вказаних обставин, у будь якому разі, у відповідності до положень кримінального процесуального законодавства, є недопустимими доказами.

Судом було розпочато дослідження протоколу про результати аудіо-відеоконтролю місця (за особою) від 12.03.2018 відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_6 та протоколу про результати аудіо-відеоконтролю місця (за особою) від 12.03.2018 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

З вказаних доказів було встановлено, що на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області від 14.02.2018 було надано дозвіл на проведення негласної слідчої дії аудіо-, відеоконтроль особи, а саме, неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_6 в кабінеті № 9 Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області в період часу з 14.02.2018 по 16.02.2018.

Суть вказаної слідчої дії зводилась до того, що в службовому кабінеті приміщення Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівської області фіксувалася нібито вільна бесіда з приводу обставин викрадення транспортного засобу потерпілого ОСОБА_19 співробітника поліції оперуповноваженого СКР Ріпкинського ВП ОСОБА_48 з неповнолітніми підозрюваними ОСОБА_11 та ОСОБА_6 в присутності їх законних представників ОСОБА_12 та ОСОБА_7 відповідно.

З початку дослідження відеозапису вказаної негласної слідчої дії було зрозуміло, що бесіда відбувається фактично у формі допиту, оскільки неповнолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_6 відповідають на запитання співробітника поліції щодо обставин злочину, в якому вони підозрюються. При цьому їм не було забезпечено участь захисника, як цього вимагають положення Кримінального процесуального кодексу України, а також не роз`яснено право не відповідати на запитання під час надання пояснень відносно себе.

З пояснень законних представників неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ОСОБА_12 та ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено, що вони та неповнолітні були викликані до Ріпкинського РВ УМВС для допиту з приводу обставин заволодіння транспортним засобом. Їх допитував не слідчий, а інший співробітник поліції. Незважаючи на те, що він запропонував поспілкуватися без ведення протоколу з приводу обставин злочину, всіма учасниками цієї дії це спілкування сприймалося як допит. При цьому, їм було незрозуміло чому допит відбувається у відсутність адвокатів, а коли вони з цього приводу поцікавилися у співробітника поліції, то їм відповіли, що адвокати не потрібні, оскільки не ведеться протокол.

Оцінивши у сукупності вказані обставини, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема такі діяння: порушення права особи на захист, а також отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання або їх отримання з порушенням цього права.

Згідно ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні , якщо таке дослідження було розпочато.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження , а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, проведення співробітником поліції фактично допиту неповнолітніх підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у відсутність захисника та без роз`яснення їм права не відповідати на запитання відносно себе та своєї участі у кримінальному правопорушенні є істотним порушенням прав і свобод людини.

Відтак, вищевказані докази були визнані судом очевидно недопустимими та припинено їх дослідження в судовому засіданні, тому вказані докази судом не беруться судом до уваги.

Всі інші докази, досліджені судом у кримінальному провадженні визнаються допустимими та належними.

Оцінюючи достатність доказів у їх сукупності для доведеності вини всіх обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення суд викладає наступні висновки.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду вину у заволодінні транспортним засобом потерпілого ОСОБА_19 не визнав.

Незважаючи на таку захисну позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про те, що його участь у заволодінні транспортним засобом саме 24.11.2017 за попередньою змовою з ОСОБА_11 та невстановленими особами повністю знайшла своє підтвердження.

Зокрема, судом береться до уваги в якості доказу слідчий експеримент, який проводився 08.02.2018 року за участі ОСОБА_6 .

Добровільність участі та дачі показів під час вказаної слідчої дії підтверджено показами свідків: ОСОБА_45 та ОСОБА_24 , які стверджували про відсутність будь - якого тиску з боку будь кого та підтверджували добровільність розповіді ОСОБА_6 про обставини злочину під час слідчого експерименту; поясненнями законного представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 щодо відсутності будь яких зауважень з боку захисника та її особисто з приводу перебігу слідчої дії.

Пояснення ОСОБА_6 щодо необізнаності з приводу обставин злочину та переказ того, що йому повідомили співробітники поліції спростовується тією обставиною, що слідчий експеримент з ОСОБА_6 проводився з першим, відтак повідомлені обвинуваченим подробиці під час слідчої дії, зокрема, щодо підпирання воріт гаражу колодою, були відомі тільки йому, як учаснику події, тобто злочину.

Крім того, висновком судової психологічної експертизи № 19/23/2/2/18-СЕ/20 від 13.05.2020 підтверджено добровільність дачі показів ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, а суть висновків вказаної експертизи зводилась також і до того, що ОСОБА_6 в ході слідчої дії розповідав про ті події, які відбувалися в його житті.

Факт участі ОСОБА_6 у заволодінні транспортним засобом потерпілого саме 24.11.2017 підтверджений показами свідка ОСОБА_54 про те, що саме 24.11.2017 ввечері ОСОБА_6 на автомобілі світлого кольору з невідомими йому особами приїжджав до свідка у с. Буянки та заходив до свідка додому з метою покликати кататися його сина.

Вказані обставини також підтверджуються показами обвинуваченого ОСОБА_11 , які є послідовними та незмінними з досудового розслідування.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме в заволодінні 24.11.2017 транспортним засобом потерпілого ОСОБА_19 , визнав повністю. Свої покази ОСОБА_11 підтвердив під час слідчого експерименту, доповнивши свої покази дрібницями, які могли бути відомі лише особі, присутній під час вчинення злочину. Обставини, викладені ОСОБА_11 при його допиті та слідчому експерименті повністю узгоджуються: з показами потерпілого про те, що останній виявив колоду, якою були підперті ворота гаражу, а також щодо приведення до несправності транспортного засобу (згоріло щеплення) після його викрадення; з даними протоколу огляду місця події від 26.11.2017 щодо місця виявлення викраденого транспортного засобу, та щодо причини відсутності будь яких відбитків пальців (були стерті); з даними протоколу додаткового огляду місця події від 06.02.2018 щодо наявності віконного отвору в гаражі потерпілого, через яке було здійснено проникнення до гаражу; з відомостями повідомленими свідком ОСОБА_55 про приїзд разом з ОСОБА_6 24.11.2017 ввечері у с. Буянки до ОСОБА_20 .

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів, незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний врахувати, зокрема, обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності.

Таким допустимим доказом суд визнав покази свідка ОСОБА_56 класного керівника ОСОБА_11 , яка спілкувалась з обвинуваченим у нього вдома та в присутності матері, що, на думку суду, виключає примус, а свідчить про усвідомлення обвинуваченим протиправності вчиненого та доцільності визнати скоєне. У бесіді з вчителькою ОСОБА_11 підтверджував свою участь у заволодінні 24.11.2017 транспортним засобом потерпілого ОСОБА_19 .

Таким чином, визнавальні покази ОСОБА_11 та вищенаведені докази повністю підтверджують вину у заволодінні 24.11.2017 транспортним засобом потерпілого ОСОБА_19 як обвинуваченого ОСОБА_11 , так і обвинуваченого ОСОБА_6 , а заперечення в суді останнім своєї вини, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності.

Оцінюючи достатність доказів, що визнані судом належними та допустимими відносно доведеності вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_14 суд виходить з наступного.

Як встановлено з показів потерпілого ОСОБА_19 та не заперечується обвинуваченим ОСОБА_11 , проникнення до гаражу потерпілого та заволодіння його транспортним засобом з метою розважитися, відбувалися і до 24.11.2017 також. Про декілька проникнень до гаражу йдеться також у з`явленні із зізнанням ОСОБА_14 . Хоча суд не бере до уваги вказаний документ як доказ, оскільки діючим процесуальним законодавством не передбачено такий вид доказу, а також зважаючи на те, що ОСОБА_14 в суді вину не визнав, але зазначені у цьому зізнанні дані узгоджуються з показами потерпілого саме в частині декількох проникнень до гаражу останнього.

Надана стороною захисту копія скарги ОСОБА_14 на дії співробітників поліції також містить дані про декілька подій угону автомобіля потерпілого та непричетність ОСОБА_14 саме до події викрадення автомобіля 24.11.2017.

Крім того, свідок ОСОБА_45 в суді підтверджувала, що в ході слідчого експерименту ОСОБА_6 дещо плутався зі складом учасників угону транспортного засобу, який відбувся саме 24.11.2017.

Дані про те, що при дачі первинних пояснень співробітникам поліції обвинувачені плуталися в датах та складі учасників викрадень містяться і в допитах працівників Замглайської ЗОШ.

Свідок ОСОБА_43 , даючи покази в суді, пояснював, що в автомобілі, який він бачив, розмовляючи з ОСОБА_6 , дійсно знаходилось декілька осіб, але впізнати він їх не зміг, так як заважала відстань і темрява.

В наданих стороною обвинувачення інших доказах, що визнані судом належними та допустимими, не міститься даних, які б прямо чи опосередковано підтверджували участь ОСОБА_8 та ОСОБА_14 у викраденні транспортного засобу ОСОБА_19 24.11.2017.

У відповідності до положень ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відтак, суд не вважає можливим обґрунтовувати доведеність вини ОСОБА_14 та ОСОБА_8 у скоєнні 24.11.2017 заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_19 , що поєднане з проникненням у сховище, на самих лише показах обвинуваченого ОСОБА_11 та показах ОСОБА_57 , даних ним під час слідчого експерименту щодо участі інших обвинувачених у скоєнні вказаного злочину, оскільки такі покази не підтверджені жодним іншим доказом, наданими стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Отже, суд виходить з положень ч. 2 ст. 17 КПК України, а саме з того, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.

Відповідно ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 є визнання вини, сприяння розкриттю злочину, скоєння кримінального правопорушення у неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 у кримінальному провадженні не встановлено.

ОСОБА_11 за місцем навчання та за місцем проживання характеризується посередньо, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, не перебуває на профілактичному обліку в секторі превенції Ріпкинського ВП, у лікаря-нарколога та лікаря психіатра на обліку не знаходиться, на обліку Служби у справах дітей Ріпкинської РДА Чернігівської області, не перебуває, проте, сім`я в якій виховується ОСОБА_11 перебуває на обліку РРЦСССДМ з 16.05.2013 в зв`язку з алкогольною залежністю матері, а з 16.05.2013 по 14.04.2014 родина перебувала під соціальним супроводом Ріпкинського РЦСССДМ.

Беручи до уваги наведене, а також наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують суспільну небезпеку скоєного, суд доходить висновку, про можливість призначення покарання ОСОБА_11 із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією частини 2 статті 289 КК України, у виді позбавлення волі.

Враховуючи всі обставини справи, а також поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 після вчинення кримінального правопорушення, а також з врахуванням висновків досудової доповіді органу пробації, суд доходить висновку про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства та про можливість звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком, тобто застосувати до обвинуваченого ст. 104 КК України.

ОСОБА_6 за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, не перебуває на профілактичному обліку в секторі превенції Ріпкинського ВП, у лікаря-нарколога та лікаря психіатра на обліку не знаходиться, на обліку Служби у справах дітей Ріпкинської РДА Чернігівської області, в секторі превенції Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області, на військовому обліку, не перебуває. 27.10.2015 сім`я, в якій виховується ОСОБА_6 була знята з обліку Ріпкинського РЦСССДМ, перебуває на первинному обліку Служби у справах дітей Ріпкинської РДА Чернігівської області, як дитина, позбавлена батьківського піклування, виховується в сім`ї піклувальника ОСОБА_7 .

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є скоєння кримінального правопорушення у неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, дані про особу обвинуваченого, те, що він вчинив кримінальне правопорушення в неповнолітньому віці, а також його суб`єктивне ставлення до скоєного, а саме, невизнання вини, намагання уникнути відповідальності, суд доходить висновку про те, що достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 2 статті 289 КК України.

Суд вважає за можливе врахувати висновки досудової доповіді органу пробації та надати можливість виправитися ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та звільнити його від відбування покарання застосувавши до нього ст. 104 КК України.

Потерпілим ОСОБА_19 у кримінальному проваджені заявлено цивільний позов про стягнення з винних осіб на його користь завданих злочином 11709 грн. матеріальних збитків та 10000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.1166, ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України).

Враховуючи, що відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_3 від 30.03.2005 власником транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 21051, рік випуску 1985, д.н.р. НОМЕР_1 , бежевого кольору є ОСОБА_58 (після укладення шлюбу ОСОБА_59 ), то відповідно право звернення з позовом про відшкодування майнової шкоди належить їй.

За таких обставин, у задоволенні позову користувача майна потерпілого ОСОБА_19 в частині відшкодування матеріальних збитків слід відмовити.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , суд виходить із вимог ст.ст.23, 1166, 1168, 1187 ЦК України та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, за яких було спричинено моральну шкоду потерпілому - цивільному позивачу, ступінь вини відповідача, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань цивільного позивача, непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого та наслідків, що наступили, той факт, що потерпілий є особою похилого віку, внаслідок вчиненого злочину зазнав стрес, на певний час втратив засіб для пересування, тобто у потерпілого був порушений звичайний порядок способу життя та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_11 та неповнолітнього ОСОБА_6 на користь потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_19 по 2500 грн. з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди.

При цьому, як визначено ст. 1180 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття.

Таким чином, у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_6 майна, достатнього для відшкодування завданої ним моральної шкоди потерпілому ОСОБА_19 обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на його законного представника ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат суд враховує наступне.

В разі засудження в одному кримінальному провадженні кількох осіб процесуальні витрати підлягають стягненню у частковому порядку з урахуванням вини, ступеня відповідальності і майнового стану кожного.

Отже, в даному кримінальному провадженні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в рівних частках.

Вирішуючи питання про стягнення процесуальних витрат, суд враховує, що на момент ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_11 досяг повноліття, тому частина витрат на проведення судових експертиз підлягає стягненню саме з нього.

Друга частина процесуальних витрат підлягає стягненню з неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , у випадку відсутності самостійного заробітку із законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 .

Речовими доказами слід розпорядитись у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Запобіжні заходи відносно обвинувачених не обирались, тому підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу до набрання вироком чинності суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 368-371,373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, та призначити покарання із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України нижче від найнижчої межі санкції відповідної частини статті у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 104, 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 ( один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 104, 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 ( два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з не доведенням його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, на підстав п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

ОСОБА_14 визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з не доведенням його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, на підстав п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_19 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_19 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У випадку відсутності у ОСОБА_6 майна, необхідного для відшкодування стягнутої з нього шкоди, покласти обов`язок по відшкодуванню шкоди потерпілому на законного представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_19 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог цивільного позову ОСОБА_19 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1595 (одну тисячу п`ятсот дев`яносто п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 , а у випадку відсутності в нього самостійного заробітку з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати в сумі 1595 (одну тисячу п`ятсот дев`яносто п`ять) грн.

Речові докази: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_3 від 30.03.2005 на автомобіль ВАЗ НОМЕР_5 , яке передано на зберігання потерпілому ОСОБА_19 , залишити ОСОБА_19 ; автомобіль марки ВАЗ 21051, 1985 р.в., р.н. НОМЕР_1 , н.к. НОМЕР_4 , бежевого кольору, який було передано на відповідне зберігання користувачу автомобіля ОСОБА_19 , повернути користувачу ОСОБА_19 ; оптичний носій VIDEX DVD +R 16x 4.7 Gb 120 min із записом слідчої дії слідчого експерименту від 08.02.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_6 , залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження; оптичний носій VIDEX DVD +R 16x 4.7 Gb 120 min із записом слідчої дії слідчого експерименту від 09.02.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_11 , залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження; оптичний носій NANOTEX DVD +R 16x 4.7 Gb 120 min із записом відмови в отриманні повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_9 від 19.03.2018, залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Ріпкинський районний суд Чернігівської області.

Суддя ОСОБА_1