Номер провадження: 11-сс/813/818/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2021 року якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні №0000334, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.05.2021 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділенні поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 погодженого прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 13.07.2021 року з покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що сторона обвинувачення в супереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, попри встановлені у судовому засіданні ризики, передбачені ст. 177 КПК України жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту. Також судом враховано, що підозрюваний погоджується з підозрою, співпрацює зі слідством, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має міцні соціальні зв`язки.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишено тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, характеризуючи дані та наявність ризику вчинення злочинів пов`язаних із збутом наркотичних засобів. Зазначає, що ОСОБА_7 не має тяжких захворювань та постійного місці роботи, що свідчить про відсутність у нього соціальних зв`язків.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити оскаржувану ухвалу без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону цілком виконав, врахував їх при постановленні ухвали та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Наявність на даній стадії у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого та ніким з учасників не оспорюється, а тому не перевіряється апеляційним судом.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не доведено існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому стороною обвинувачення не оспорюється наявність ризиків, заявлених у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Натомість, колегія суддів не знаходить слушними доводи прокурора з приводу того, що слідчим суддею не в повній мірі досліджені обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Так, слідчий суддя враховуючи характеризуючи дані ОСОБА_7 , зазначив, що останній має постійне місця проживання, погоджується з підозрою, співпрацює зі слідством та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому має міцні соціальні зв`язки.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведені обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведені обставини, передбачені п. 3 цієї частини статті КПК України, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому, під час апеляційного розгляду скарги прокурор не надав жодних підтверджень тому, що підозрюваний ОСОБА_7 з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та до судового розгляду в суді апеляційної інстанції вчиняв будь-які дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду у кримінальному провадженні, або вчинив інше кримінальне правопорушення. Більш того, ОСОБА_7 з`явився до суду апеляційної інстанції для розгляду клопотання прокурора, в якому ставиться питання про погіршення його становища, що в свою чергу характеризує його як особу, яка навпаки не намагається переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Тому доводи прокурора, про неврахування слідчим суддею під час постановлення ухвали про застосування відносно ОСОБА_7 , запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою обставини, що характеризують особу, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду скарги.
Доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах та не доведені прокурором під час апеляційного розгляду скарги.
Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя, взявши до уваги обставини кримінального правопорушення, дослідивши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в повній мірі врахував особу підозрюваного та обґрунтовано прийшов до переконання про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладанням на останнього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Беручи до уваги вище зазначене, колегія суддів вважає доводи прокурора такими, що не знайшли свого підтвердження, а вказані обставини, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги свідчать про те, що застосований запобіжний захід в повній мірі забезпечує виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2021 року якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано цілодобовий домашній арешт, строком до 13.07.2021 року у кримінальному провадженні №0000334, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.05.2021 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4