ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/239/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1071/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Панютине Лозівського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 31.05.2012 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.115, ч.3 ст.15, ч.2 ст.297, ч.1 ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі. Звільнений 09.02.2018 року за відбуттям строку покарання;

- 09.04.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.08.2020 року вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.04.2019 року приведено у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VІІІ, та встановлено вважати ОСОБА_9 засудженим до покарання за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,-

засуджено за:

- ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- ч.3 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.04.2019 року та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Як встановив суд, 09.12.2019 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_9 перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 . Знаходячись у кімнаті, ОСОБА_9 під ковдрою на кріслі побачив гаманець, належний ОСОБА_10 . Будучи в стані алкогольного сп`яніння, у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом вільного доступу, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться не поміченим, повторно, таємно викрав з гаманця ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 200 грн., спричинивши потерпілій матеріальний збиток в розмірі вказаної суми. Після вчинення вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 16.12.2019 року приблизно о 15.00 годині ОСОБА_9 перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 . Будучи в стані алкогольного сп`яніння, у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення зерна озимої пшениці, яке належало ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, шляхом зламу замка на вхідних дверях, проник до сараю, де насипав у мішок зерно озимої пшениці та вийшов з приміщення сараю. Після чого, незаконні дії ОСОБА_9 помітила ОСОБА_10 . Розуміючи, що здійснює протиправне відкрите викрадення чужого майна, в присутності та на очах у власника, ОСОБА_9 не відмовився від його завершення. Так, ОСОБА_9 умисно, протиправно, відкрито викрав зерно озимої пшениці в загальній кількості 32 кг, вартістю 151 грн. 68 коп., яке належало ОСОБА_10 , спричинивши потерпілій майнову шкоду в розмірі вказаної суми. Після вчинення вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначив, що він щиро покаявся, вибачився перед потерпілою, яка є його матір`ю, та пробачила його. Указав, що його мати потребує допомоги. Вважає, що його виправлення можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.75 КК України. Просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно до положень ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому судом враховано характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, офіційно не працевлаштований, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, інкриміновані йому злочини вчинив у період іспитового строку, а також враховано пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкціями цих кримінальних правопорушень.

Суд також взяв до уваги досудову доповідь органу з питань пробації, відповідно до якого ризик вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як дуже високий.

Разом з тим враховуючи, що ОСОБА_9 в період іспитового строку знову вчинив кримінальне правопорушення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому остаточного покарання у виді позбавлення волі за правилами ст.71 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у розмірі, який колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, без застосування ст.75 КК України.

Що стосується посилань у скарзі обвинуваченого на те, що потерпіла, яка є його матір`ю, його вибачила та потребує догляду, то це само по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для застосування положень ст.75 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання є справедливим і підстав для його пом`якшення, як про це просить у скарзі обвинувачений - не вбачає.

З огляду на наведене, підстави для зміни чи скасування вироку - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: