Провадження № 1-кп/643/704/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2021 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 4, ч. 5 ст. 27, п.п. 1, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 4, ч. 5 ст. 27, п.п. 1, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 в судовому засіданні 27.04.2021 заявлено клопотання про забезпечення можливості перебування ОСОБА_7 під час судового засідання поза межами місця для утримання осіб, які тримаються під вартою.
В обґрунтування клопотання зазначено, що перебування ОСОБА_7 в залі судового засідання в місці для утримання осіб, які перебувають під вартою, порушує його права, вимоги Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, засади рівності учасників судового провадження, а також позбавляє обвинуваченого та захисника можливості комунікації в ході розгляду справи.
Обвинувачений підтримав заявлене клопотання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти вказаного клопотання. В обґрунтування зазначила, шо обвинувачений утримується не у металевій клітці, а у відповідному боксі, тобто з дотриманням вимог, про які зазначалось у рішеннях Європейського суду з прав людини.
Вирішуючи вказане клопотання сторони захисту, суд керується таким.
Судом вже двічі вирішувались аналогічні клопотання сторони захисту. При цьому судом неодноразово як обвинуваченому, так і захиснику було роз`яснено право на безперешкодне спілкування в ході судового засідання, для чого також роз`яснено право заявляти клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою забезпечення можливості спілкування обвинуваченого із захисником.
Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 318 КПК України, судове засідання відбувається у спеціально обладнаному приміщенні - залі судових засідань.
Відповідно до п. 11 Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державної судової адміністрації України, Генеральної прокуратури України від 26.05.2015 року № 613/785/5/30/29/67/68, у залі судового засідання місце для тримання обвинувачених (підсудних), засуджених обладнується загородженнями відповідно до вимог ДБН.
В залі судових засідань ОСОБА_7 утримується у скляній кабіні, а не у металевій клітці.
Як зазначено Верховним Судом в ухвалі від 27.05.2019 року, постановленій у справі № 766/22242/17, згідно із загальними принципами застосування ст. 3 Конвенції щодо утримання обвинувачених у скляних кабінах чи огорожах під час судових засідань, сформульованими ЄСПЛ в рішеннях від 04 жовтня 2016 року «Ярослав Бєлоусов проти Росії» та від 17 липня 2018 року «Марія Альохіна проти Росії», стаття 3 Конвенції містить абсолютну заборону катування та нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання. Проте для того, щоб підпадати під сферу дії статті 3 Конвенції, жорстоке поводження повинно досягти певного мінімального рівня жорстокості. Оцінка цього мінімуму є відносною; вона залежить від усіх обставин справи. У контексті заходів щодо забезпечення судового засідання ЄСПЛ наголосив, що ув`язнення в металевій клітці суперечить статті 3, враховуючи її об`єктивно принижуючу природу. Однак розміщення підсудних за скляними перегородками або в скляних кабінах само по собі не включає елемента приниження, достатнього для досягнення мінімального рівня суворості, хоча цей рівень може бути досягнутий, якщо обставини ув`язнення заявників, взяті в цілому, спричиняють їм страждання або труднощі такої інтенсивності, що перевищують неминучий рівень страждань, властивих утриманню.
Враховуючи, що ОСОБА_7 перебуває у скляній кабіні, а не в металевій клітці, суд відхиляє доводи захисника щодо порушення права ОСОБА_7 та приниження його людської гідності через сам факт перебування у такій кабіні.
На відміну від справи ОСОБА_8 , спеціально обладнане в залі судового засідання місце для утримання осіб, які тримаються під вартою, в даному випадку не переповнене, оскільки ОСОБА_7 перебуває в скляній кабіні один.
На відміну від справи ОСОБА_9 працівники конвою не використовують службового собаки та їх розташування не перешкоджає спілкуванню захисника з обвинуваченим.
На праві захисника та обвинуваченого спілкуватись в будь-яких момент часу в ході судового засідання неодноразово наголошував і суд, роз`яснюючи захиснику та обвинуваченому, що вони мають право спілкуватись як безпосередньо в ході розгляду справи, так і заявляти клопотання про оголошення перерви для такого спілкування.
Так, вид і форма скляної кабіни є такою, що дозволяє обвинуваченому безперешкодно спілкуватись із захисником та отримувати правову допомогу, передавати документи, спілкуватись з іншими учасниками кримінального провадження та судом. Працівники конвою не перешкоджають можливості спілкування обвинуваченого із вказаними особами, в тому числі із захисником.

Таким чином, стороною захисту не наведено переконливих аргументів, які б указували на те, що умови перебування обвинуваченого в даному судовому засіданні суперечать ст. 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин суд приходить до висновку, що факт перебування ОСОБА_7 під час судового провадження в скляній кабіні не включає елемента приниження, достатнього для досягнення мінімального рівня суворості, не спричиняє йому страждання або труднощі такої інтенсивності, що перевищують неминучий рівень страждань, властивих утриманню, не порушує право обвинуваченого на захист та справедливий суд, оскільки ОСОБА_7 має можливість безперешкодного спілкування із захисником, в тому числі в ході судового засідання, має можливість робити нотатки та записи, необхідні для реалізації вказаного права.
Так, з метою реалізації права обвинуваченого робити нотатки та записи, в скляній кабіні, де утримується обвинувачений, судом розміщений письмовий стіл з папером та ручкою.
Вищенаведене свідчить, що такий захід безпеки, яка перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в скляній кабіні, є пропорційним обмеженням його прав як особи, що утримується під вартою, здійснюється відповідно до закону, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи захисника відносно того, що перебування ОСОБА_7 у скляній кабіні порушує принцип рівності учасників справи, оскільки вважає вказаний захід безпеки пропорційним обмеженням прав обвинуваченого як особи, що утримується під вартою.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення клопотання сторони захисту про забезпечення можливості перебування ОСОБА_7 під час судового засідання поза межами місця для утримання осіб, які тримаються під вартою .

Прокурором заявлено письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у готуванні до вчинення умисного вбивства двох осіб на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб. Ризики, які були враховані судом при обранні ОСОБА_7 та неодноразовому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ході досудового розслідування та судового провадження, на даний час не зменшились та продовжують існувати. ОСОБА_7 може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Так, ОСОБА_7 неодноразово перетинав державний кордон. Відповідно до повідомлення ГУ БКОЗ СБ України від 28.01.2020 № 14/3/3-1537, ОСОБА_7 у разі притягнення його до кримінальної відповідальності, вживатиме активні заходи з метою перешкодити здійсненню досудового розслідування. Зокрема, маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон та підтримку у кримінальному середовищі, ОСОБА_7 планує певний час переховуватись від органів досудового слідства та суду за межами України, у тому числі розглядає можливість залишення України поза межами контрольно-пропускних пунктів. Указане дає підстави вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись з іншими особами, з якими вступив в попередню змову щодо вчинення злочину, в якому він обвинувачується. Досудове розслідування щодо вказаних інших осіб ще не завершено, здійснюється збирання доказів. ОСОБА_7 може координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчинення кримінальних правопорушень, вчинення тиску на свідків. Також на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким обвинувачений може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, що стали відомі йому в ході ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що унеможливіть притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, тому ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом. Перебуваючи на волі, ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. Враховуючи наведене, жоден більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконанню завдань кримінального провадження. Також необхідно взяти до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину насильницького характеру, що мав призвести до загибелі людей.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 заявив письмове клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв.
В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_7 був затриманий з порушенням вимог КПК України. В подальшому в порушення приписів КПК України ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був неодноразово продовжений. У зв`язку із скасуванням ухвали слідчого судді, ОСОБА_7 незаконно утримувався під вартою як мінімум з 19.05.2020 по 24.06.2020, що в свою чергу виключає законність подальшого продовження тримання під вартою обвинуваченого. На даний час є підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в період доби з 22-00 год. до 07-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки обставини, які були підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, відпали з огляду на таке. Обвинувачений по суті очікує вироку та його подальшого засудження, що не може виправдовувати такий ступінь втручання в його права і свободи. Крім того, досудове розслідування здійснювала значна кількість працівників слідчих органів та прокуратури, проведений значний обсяг слідчих дій, вилучені документи зберігаються в правоохоронних органах, свідками є особа, які співпрацювала з правоохоронними органами, та працівник останніх. З плином часу причинно-наслідковий зв`язок поступово слабшає та з рештою може бути розірваний за умов, коли рішення про відмову у звільненні та повторне ув`язнення, в тому числі продовження запобіжного ув`язнення, буде ґрунтуватись на підставах, не пов`язаних з цілями законодавчого органу або суду або на міркуваннях, які були необґрунтованими з огляду на такі цілі. За таких обставин тримання під вартою, яке було законним спочатку, перетворилось би на свавільне позбавленні волі, несумісне зі ст. 5. Крім того, стороною обвинувачення ОСОБА_7 незаконно обмежується в праві на побачення зі своїми рідними. Також захисник в обґрунтування клопотання посилався на численну практику Європейського суду з прав людини та можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. Крім того, в клопотанні зазначено, що матеріали на його обґрунтування були надані в підготовчому судовому засіданні 28.09.2020.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого. Заперечувала проти клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора. Підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. В обґрунтування в тому числі посилався на презумпцію невинуватості, презумпцію права особи на свободу, а також на тривалий час перебування обвинуваченого під вартою. Зазначив, що обвинувачений добросовісно виконує свої процесуальні обов`язки. Крім того, обвинувачений має дружину та дитину, яких йому необхідно утримувати та лікувати.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи, висловлені захисником. Зазначив, що він за межі України ніколи сам не виїжджав та не має намір виїжджати і ухилятись таким чином від суду, а також впливати на свідків.
Свідок ОСОБА_10 , допитана за клопотанням сторони захисту та за її згодою, пояснила, що є дружиною ОСОБА_7 . Виникли нові обставини, пов`язані із здоров`ям їх з ОСОБА_7 спільної дочки. Дочка прив`язана до батька. Станом на даний час виникла необхідність в консультації у дитячого психіатра, проте умовою такої консультації є наявність згоди батька, тобто обвинуваченого. Враховуючи наведене, за відсутності обвинуваченого вони позбавлені можливості забезпечити лікування дитини.
Вирішуючи вказані клопотання сторони захисту та сторони обвинувачення, суд керується таким.
Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з структури розділу IV КПК України, судове провадження у першій інстанції в якості однієї із стадій включає підготовче провадження.
Таким чином, застосування запобіжних заходів під час підготовчого провадження, в тому числі вирішення питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою на стадії підготовчого провадження, здійснюється згідно з положеннями розділу ІІ КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оцінюючи доводи та аргументи сторін і їх представників, висловлені під час розгляду вказаних вище клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 29.09.2020 року. Продовжуючи вказаний запобіжний захід, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , а також про доведеність зазначених прокурором ризиків.
В подальшому дія вказаного запобіжного заходу також неодноразово продовжувалась.
Так, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.09.2020, постановленою в даному судовому провадженні, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , та відмовлено в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який. Вказана ухвала за наслідками її перегляду в апеляційному порядку залишена без змін.
В подальшому ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.01.2021 також продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , до 15.03.2021, та відмовлено в клопотанні сторони захисту про зміну вказаного запобіжного заходу на домашній арешт. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.02.2021 зазначену ухвалу про продовження запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_7 під вартою до 15.03.2021 залишено без змін, апеляційну скарги захисника залишено без задоволення.
В подальшому ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.03.2021 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , до 30.04.2021 включно, та відмовлено в клопотанні сторони захисту про зміну вказаного запобіжного заходу на домашній арешт. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.04.2021 зазначену ухвалу залишено без змін, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишено без задоволення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції неодноразово приходив до висновків щодо наявності передбачених законодавством України підстав для продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_7 обвинувачується у особливо тяжкому насильницькому злочині, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину з особливими потребами.
Станом на даний час документи судом не досліджувались, свідки не допитані.
Оцінюючи доводи захисника та обвинуваченого відносно того, що із спливом певного часу ризики зменшуються, та посилання на відповідну практику Європейського суду з прав людини, а також доводи щодо недоведеності ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує таке.
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.
У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який згідно пред`явленого обвинувачення пов`язаний із готуванням на посягання на життя двох осіб, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.
За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винними, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.
Наявність у обвинуваченого дружини, дитини з особливим потребами та матері похилого віку, з урахуванням вищезазначеного, суд не може визнати обставинами, які спростовують доводи сторони обвинувачення щодо наявності ризиків вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливості запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Судом вже неодноразово оцінювались доводи сторони захисту щодо незаконності затримання ОСОБА_7 , а також щодо безпідставного тримання ОСОБА_7 під вартою з 19.05.2020 по 24.06.2020.
Так, вказані вище обставини не відносяться до предмету доказування під час вирішення питання щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу або продовження його дії.
Так, як вбачається з матеріалів обвинувального акту, останній затверджений прокурором 28.08.2020.
Відповідно, затримання ОСОБА_7 28.01.2020 та його тримання під вартою з 19.05.2020 по 24.06.2020 відбувалось на стадії досудового розслідування, в зв`язку з чим контроль за законністю затримання та подальшим триманням обвинуваченого під вартою відносився до компетенції слідчих суддів.
Враховуючи наведене, захисник не був позбавлений права оскаржувати законність тримання обвинуваченого під вартою в порядку ст. 206 КПК України до компетентних судів.
Як вбачається з матеріалів справи, захисник неодноразово звертався до слідчих суддів із скаргами в порядку ст. 206 КПК України. Відповідно, вказані питання були предметом судового контролю на стадії досудового розслідування.
Посилання захисника на неналежний, за його доводами, розгляд скарг слідчими суддями, не спростовує висновків суду, що вказані питання були предметом судового контролю на стадії досудового розслідування.
Посилання захисника на те, що незаконне, за його доводами, тримання ОСОБА_7 під вартою в період з 19.05.2020 по 24.06.2020 виключає законність подальшого тримання обвинуваченого під вартою та є підставою для скасування запобіжного заходу, судом не можуть бути визнані обґрунтованими з наступних підстав.
В даний час обвинувачений утримується під вартою на підставі ухвали суду від 05.03.2021, яка залишена без змін за наслідками її перегляду в апеляційному порядку.
Таким чином, станом на даний час ОСОБА_7 утримується під вартою на підставі відповідних судових рішень, тобто на законних підставах.
Доводи захисника відносно того, що ОСОБА_7 в разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, буде позбавлений можливості впливати на свідків, суд не може визнати підставою для зміни запобіжного заходу з огляду на таке.
Домашній арешт сам по собі не здатний запобігти можливості переховування від суду, впливу на свідків, оскільки, перебуваючи в умовах домашнього арешту, обвинувачений не буде позбавлений можливості залишити житло та пересуватись на власний розсуд.
Оцінюючи доводи захисника, висловлені під час судового засідання, щодо ігнорування судом принципу презумпції невинуватості та презумпції права особи на свободу, суд керується таким.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 210/4600/15, суть презумпції невинуватості не в тому, що особа є невинуватою, а в тому, що існує припущення щодо її невинуватості. Презумпція невинуватості не може бути виправдана одним лише прагненням полегшити становище обвинуваченого. Вона стимулює доказування вини особи, і доки цього не буде досягнуто, ніхто не може бути визнаний винним. Відповідно до принципу презумпції невинуватості на обвинуваченого (а також на його захисника) не може бути покладено обов`язку доводити свою невинність, наявність обставин, які виключають кримінальну відповідальність. Цей обов`язок покладається на органи, що висунули звинувачення (на особу, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора, але це не виключає права обвинуваченого доводити свою повну невинність або меншу вину. Усі обставини, що наводяться ним на свій захист, повинні бути ретельно досліджені слідчими органами, прокурором і судом.

Крім того, з постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

За таких обставин врахування тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, само по собі не порушує презумпцію невинуватості.

Оцінюючи доводи захисника відносно того, що обвинувачений не визнає вину, суд керується таким.

Виходячи з положень КПК України та висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в п. 33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 288/1158/16-к, суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості надавати юридичну оцінку діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .
Відповідно, оцінку доводам сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_7 , судом може бути надано виключно під час ухвалення вироку.
Доводи захисника відносно того, що ОСОБА_7 обмежується в праві на побачення зі своїми рідними, не відносяться до предмету доказування під час розгляду питання щодо продовження або зміни запобіжного заходу. Разом з тим суд зауважує, що протягом судового провадження жодна особа не зверталась до суду з клопотанням про надання дозволу на побачення з обвинуваченим.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо необхідності зміни запобіжного заходу для забезпечення можливості лікування дитини ОСОБА_7 , суд враховує наступне.

В обґрунтування вказаних доводів суду надано копію консультативного висновку спеціаліста від 14.04.2021, складеного відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дані ехоенцефалографічного дослідження ОСОБА_12 від 14.04.2021.

У консультативному висновку невролога зазначений діагноз: наслідки раннього ураження ЦНС, см. церебро-васкулярної недостатності зі схильністю до ангіоспазмів, невротичні реакції.

Проте вказані вище доводи та докази не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу.

Оцінюючи посилання захисника на можливість застосування застави, суд керується таким.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у готуванні до вчинення особливо тяжкого насильницького злочину, а саме у готуванні до умисного протиправного заподіяння смерті двох осіб, вчиненого на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визначення застави, оскільки на даній стадії судового провадження застава не здатна запобігти ризикам вчинення обвинуваченим вказаних вище дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
За таких обставин суд не може визнати обґрунтованими доводи та аргументи сторони захисту щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою та необхідності зміни запобіжного заходу.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на строк до 24:00 годин 25.06.2021.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності на даній стадії судового провадженні підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, на домашній арешт, а також на інші більш м`які запобіжні заходи, в зв`язку з чим відмовляє у вказаному клопотанні сторони захисту.
Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 , що він має право оскаржити ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Харківського апеляційного суду.
Керуючись ст. 2, 181, 183, 369-372, 392, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про забезпечення можливості перебування ОСОБА_7 під час судового засідання поза межами місця для утримання осіб, які тримаються під вартою - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на домашній арешт в певний період доби з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. - відмовити.
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , без права визначення розміру застави, на строк до 24:00 годин 25 червня 2021 року включно.
Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_7 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.
В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова (м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 38-Є) 30.04.2021 о 15-15 год.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3