Номер провадження: 11-сс/813/986/21
Номер справи місцевого суду: 947/3959/21 1-кс/947/7471/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2021 року про продовження підозрюваному ОСОБА_11 строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001193 від 13 жовтня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.149 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2021 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , та ОСОБА_11 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 07 серпня 2021 року.

Визначену раніше заставу, в якості альтернативного запобіжного заходу 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 681 000 гривень залишено без змін.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати ОСОБА_11 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, прокурором не доведені.

Судом не взято до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_11 раніше не судимий, позитивно характеризується, має цивільну дружину та є біологічним батьком шістьох дітей, з якими разом проживає.

Його син ОСОБА_13 має тяжке онкологічне захворювання та потребує постійного лікування та догляду, також син ОСОБА_14 має затримку психічного розвитку та потребує особливої уваги.

Також захисник зазначила про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_15 , який має діагноз мочекам`яна хвороба та 16.04.2021 року йому була проведена екстракорпоральна дистанційна ударно-хвильова літотрипсія, у зв`язку з чим, знаходження ОСОБА_15 у СІЗО може негативно вплинути на його здоров`я.

Підозрюваний ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, доводи якої є аналогічними доводів апеляційної скарги захисника та просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового арешту, та заначив про те, що він зобов`язується виконувати усі покладенні на нього обов`язки.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також підозрюваний ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється в тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим слідством місці, за попередньою змовою із ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування та переміщення людей з метою їх експлуатації, керуючись метою вчинення злочинів, спрямованих на порушення конституційних прав людини особисту волю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, разом із іншими невстановленими особами за попередньою змовою між собою, вирішив зайнятись злочинною діяльністю, пов`язаною із пошуком, вербуванням та переміщенням осіб з уразливим станом через збіг тяжких особистих, сімейних або інших обставин через державний кордон України на територію Республіки Франція в місто Мелен, з метою їх експлуатації, шляхом втягнення у злочинну діяльність, яка полягала в їх зверненні до державних органів Республіки Франція з проханням надати їм правовий статус біженців, мотивуючи його недостовірною та вигаданою інформацією про нібито побоювання стати в Україні жертвами переслідувань за ознаками національності, належності до певної соціальної групи, політичних переконань тощо, з метою подальшого незаконного отримання останніми виплат з державного бюджету Республіки Франції, що відповідно до законодавства Республіки Франція призначаються для осіб, які звернулися з заявою про отриманням статусу біженця, на час проведення відповідної перевірки обґрунтованості підстав для надання такого статусу, розробивши при цьому план та алгоритм дій, для реалізації своєї злочинної діяльності, відомий всім учасникам групи.

Відповідно до заздалегідь розробленого та узгодженого плану на початку восени 2020 року ОСОБА_11 , виконуючи роль вербувальника, перебуваючи на залізничному вокзалі в м. Одеси, який розташований за адресою: м. Одеса, Привокзальна площа, 2 випадково зустрівся із раніше не знайомим йому потерпілим ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході бесіди із останнім ОСОБА_11 розуміючи, що потерпілий знаходиться в скрутному матеріальному становищі, немає родичів, місця проживання та шукає заробіток, тобто перебуває в уразливому стані та за збігом тяжких життєвих обставин не може повною мірою усвідомлювати свої дії, реалізуючи злочинний умисел, запропонував потерпілому допомогти з оформлення паспорту для виїзду за кордон та отримати грошові кошти за поїздку до Республіки Франція, вказавши на вигідні умови пропозиції, однак не розкриваючи дійсних намірів такої поїздки та не зазначаючи, які саме дії необхідно буде здійснити останньому за вказану грошову винагороду, таким чином створивши у потерпілого хибне уявлення про отримання високих заробітків за вчинення нескладних правомірних дій, скориставшись при цьому його скрутним матеріальним становищем, та домігся його добровільної згоди на переміщення до Республіки Франція. Того ж дня, ОСОБА_11 встановивши психологічний контроль над потерпілим доставив останнього до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де запропонував останньому зупинитися, чекаючи поїздки до Республіки Франція. Прибувши за вказаною адресою ОСОБА_11 познайомив потерпілого із своєю дружиною ОСОБА_16 , яка у свою чергу вмовила ОСОБА_17 не змінювати своє рішення та їхати до Республіки Франція.

Приблизно напочатку січня 2021 року ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , реалізуючи свій план, користуючись підневільним станом потерпілого ОСОБА_17 примусили останнього, вирушити до Окнянського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, з метою оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який потерпілий фактично отримав 20.01.2021.

Далі, 05.03.2021 ОСОБА_16 , продовжуючи реалізацію злочинного плану, виконуючи роль, яка полягала в організації переміщення потерпілого ОСОБА_17 до м. Мелен Ресубліки Франція, встановила над потерпілим контроль у вигляді психологічного примусу, обумовленого безпорадністю стану останнього, перемістила того до м. Мелен Ресубліки Франція, з метою організації звернення до компетентних держаних органів для отримання ним статусу біженця під вигаданою легендою про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України, задля подальшого отримання потерпілим банківського рахунку та картки, призначених для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів, що відповідно до законодавства Республіки Франції є кримінальним правопорушенням, яке кваліфікується як шахрайство, що передбачено статтями 313-2, 313-2 абзац 7, 313-1, 132-71 Кримінального кодексу Республіки Франція.

Далі, під контролем та керівництвом ОСОБА_16 , ОСОБА_17 перебуваючи у підневільному стані який проявився в неможливості самостійно покинути межі Республіки Франція, у зв`язку із незнанням іноземних мов та відсутністю коштів для покриття витрат на поїздку до України, за вказівкою ОСОБА_16 в період часу з 05.03. по 14.03.2021 (точного дати в ході слідства не встановлено), перебуваючи в м. Мелен Республіки Франція, знаходячись в уразливому стані, вимушено звернувся до компетентних держаних органів із заявою про отримання ним статусу біженця під вигаданою ОСОБА_16 , легендою, яку він запам`ятав заздалегідь, про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України та отримав банківську картку, призначену для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, яку ОСОБА_16 відібрала у потерпілого з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів.

Апеляційний суд уважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_17 , який повідомив, що на початку осені 2020 року ОСОБА_11 разом із ОСОБА_16 , користуючись його уразливим станом, який був викликаний тяжким матеріальним становище, та іншими життєвими обставини, вмовили його вирушити до Республіки Франція, з метою експлуатації, шляхом втягнення його у злочинну діяльність, яка полягала у зверненні ОСОБА_17 до державних органів Республіки Франція з проханням надати йому правовий статус біженців, мотивуючи його недостовірною та вигаданою інформацією, з метою подальшого отримання соціальних виплат, які призначаються для біженців. В подальшому, ОСОБА_16 перемістила ОСОБА_17 до Республіка Франція, де під її контролем останній отримав банківський рахунок із карткою, які призначаються для соціальних виплат, яку ОСОБА_16 особисто вилучила.

- інформацією із інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон - «Аркан», щодо перетину державного кордону ОСОБА_16 та потерпілим ОСОБА_17

- Інформацією наданою компетентними органами Республіки Франція, через канали захищеного зв`язку «SIENA» на підставі угоди між Україною та Європейським поліцейським офісом про оперативне та стратегічне співробітництво (Європол), від 14.12.2016, яка ратифікована Законом №2129- VIII від 12.07.2017. Згідно із отриманою інформацією встановлено, що ОСОБА_17 (анкетні дані засекречені, відповідно до постанови про застосування заходів безпеки, щодо осіб, які беруть участь в кримінальному судочинстві) звертався до органів державної влади Республіки Франція із заявою про отримання статусу біженця у вказаній державі та отримав підтверджуючі документи та банківську картку для соціальних виплат

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідного до якого, потерпілий ОСОБА_17 впізнав на фото №3 ОСОБА_11 , як особу, яка його завербувала та перемістила до Франції, де потерпілий отримав банківську картку для виплат, яку ОСОБА_16 вилучила;

- іншими матеріалами кримінального провадження №0001193 у сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.149 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_11 перебував у розшуку та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді.

Крім того апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_11 матиме можливість здійснювати вплив на потерпілого ОСОБА_17 , оскільки йому відоме його місце проживання, з метою змінити його первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також апеляційний суд враховує, обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_11 , а саме, переміщення людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням обману та уразливого стану, за попередньою змовою групою осіб, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_11 раніше не судимий, має постійне місце проживання, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_11 має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки з доданих до апеляційної скарги свідоцтв про народження дітей не вбачається, що їх батьком є ОСОБА_11 .

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_11 має незадовільний стан здоров`я, потребує постійного лікування та догляду, у зв`язку з чим не може знаходитися в умовах СІЗО, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до інструкції Служби безпеки України та Міністерства охорони здоров`я «Про порядок надання медичної допомоги, використання лікувально-профілактичних закладів органів охорони здоров`я, залучення з цією метою їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз у спеціально відведеному місці для тимчасового тримання (ізоляторі тимчасового тримання) Відділу забезпечення досудового слідства Центрального управління Служби безпеки України», пунктом 2.2. встановлено, що про проведений первинний медичний огляд затриманих і взятих під варту осіб складається медична довідка, у висновках якої обов`язково повинні зазначатись відомості про стан здоров`я затриманих і взятих під варту осіб, можливість тримання їх в умовах ІТТ ВЗДС, яка долучається до документів затриманої особи або особової справи взятої під варту особи, та робиться запис про стан здоров`я в журналі обліку прийому хворих затриманих і взятих під варту осіб. Особи з гострими інфекційними захворюваннями або з підозрою на них відразу після первинного медичного огляду ізолюються в окреме приміщення.

Проте, сторона захисту не надала апеляційному суду будь-яких офіційних відомостей, щодо неможливості утримання під вартою підозрюваного ОСОБА_11 , а додані до апеляційної скарги медичні документи не свідчать про неможливість надання підозрюваному відповідної допомоги в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

За таких обставин, доводи сторони захисту про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.3) ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_11 , особи підозрюваного, обставин злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_11 , обґрунтовано залишив без змін раніше визначену заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681 000 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

Апеляційний суд зазначає про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг про наявність підстав для застосування до ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_11 , а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг підозрюваного ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 09 червня 2021 року, якою ОСОБА_11 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, був продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 07 серпня 2021 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4