Справа № 592/881/21
Провадження № 1-кп/591/376/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження №0001155 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.155, ч.2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 28 травня 2021 року включно без визначення розміру застави.

На даний час судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 не завершений та прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час існують та не зменшилися.

Відповідно до абзацу 5 п.20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк (у період дії карантину) колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим суддею, якщо справа розглядається колегіально.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала з мотивів, наведених у ньому.

Обвинувачений заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки його винуватість не доведена, намірів переховуватись він не має, бажає працювати, має на утриманні батьків похилого віку, вів активне соціальне життя, приймав участь в телевізійних проєктах. Вважає, що клопотання ґрунтується на припущеннях, оскільки до нього не додано доказів, які б підтверджували доводи клопотання, а саме клопотання є ідентичним тим клопотанням, які вже прокурор подавав для розгляду до суду. Просив застосувати до нього домашній арешт.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора, посилаюсь на відсутність доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, мотивів неможливості застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів, наявність постійного місця проживання, значні соціальні зв`язки, позитивну репутацію обвинуваченого, активну соціальну позицію, відсутність доказів винуватості його підзахисного, оскільки досліджені при судовому розгляді докази є недопустимими. Просив змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт.

Крім того, захисник та обвинувачений вказували на відсутність передбачених законом підстав для розгляду даного клопотання прокурора головуючим колегії суддів одноособово, оскільки пунктом 20-5 Перехідних положень КПК така можливість передбачена лише для випадку хвороби судді зі складу колегії суддів на COVID-19, однак захисник зазначив, що в даному судовому засіданні не готовий обґрунтувати таку свою позицію з посиланням на норми законодавства.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.

Законом України від 13 квітня 2020 року N 558-IX «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачено, зокрема, що розгляд окремих питань під час судового провадження здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Будь-яких застережень чи умов, за яких можливе застосування вищезазначених Перехідних положень не містить ані Закон України, ані сам п.20-5.

З огляду на викладене, є необґрунтованими доводи захисника та обвинуваченого щодо відсутності підстав для розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу головуючим колегії суддів.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд приймає до уваги те, що він обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та недоторканості особи, за які передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відповідно, разом з цим, суд враховує підвищений ступінь суспільної небезпеки цих злочинів, оскільки вони поєднані із застосуванням насильства відносно малолітніх та неповнолітніх потерпілих.

Також, прокурором доведено, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких останній обвинувачується. При перевірці продовження існування цього ризику, з урахуванням практики ЄСПЛ, суд враховує не лише тяжкість покарання. Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем мешкання, вів соціально активний спосіб життя, має зареєстроване місце проживання в м. Горішні Плавні Полтавської області, проте з наданих суду документів вбачається, що останній навчався в м. Харкові, працював у м. Комсомольськ Полтавської області та переважно в м. Києві, тобто не прив`язаний до певного одного місця мешкання, не одружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. До того ж, під час судового розгляду та встановлення особи обвинуваченого, ОСОБА_4 зазначав про наявність батьків похилого віку, проте про проблеми зі здоров`ям у них не вказував, а також не повідомляв про те, що останні перебувають на його утриманні. І хоча у суду не має підстав не довіряти наданим доказам про наявність ряду хвороб у батьків, проте вищезазначені обставини в сукупності з можливістю призначення найсуворішого покарання не зменшують ризику переховування від суду.

Щодо стану здоров`я самого ОСОБА_4 , то належними доказами не підтверджено неможливість спостереження та лікування в умовах СІЗО.

Також не зменшують даного ризику і активна соціальна позиція обвинуваченого, навпаки, маючи тісні зв`язки з відомими людьми в сфері освіти та культури України, існування такого ризику має місце. Також про такий ризик свідчить і додана в судовому засіданні вирізка з газети зі статтею «Украина без границ» також вбачається, що обвинувачений подорожував, активно користуючись автостопом, для чого не потрібні а ні паспорт, а ні грошові кошти.

Крім того, у справі не допитані потерпілі та свідки, що дає підстави вважати, що не виключена можливість впливу обвинуваченого на цих осіб з метою надання бажаних показів та враховуючи принцип безпосередності сприйняття показань свідків та потерпілих судом, суд приходить до висновку про обґрунтованість ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

При оцінці цього та наступного ризику, суд також враховує і спосіб, яким були вчинені злочини відповідно до обвинувального акту, а саме за допомогою соцмереж та інтернет технологій.

Враховуючи кількість епізодів та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які ставляться у вину ОСОБА_4 , обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені обставини свідчать про недостатність будь-яких інших запобіжних засобів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виправдовують його тримання під вартою.

Стороною захисту не доведено, що встановлені судом ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на цей час припинили існування або зменшились.

При цьому, доводи сторони захисту про безпідставність підозри та обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така встановлювалась ухвалами слідчих суддів на досудовому розслідуванні, а також на даній стадії судового провадження на підставі розумної оцінки сукупності наявних в матеріалах справи доказів, оцінку яким щодо допустимості суд надасть в нарадчій кімнаті, вбачається, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для того, щоб у незалежного спостерігача склалась думка, що ця особа могла вчинити злочини, а отже і для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Крім того, в даному випадку тривале тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим у зазначеній справі, так як є специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає правило поваги до свободи особи (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Таким чином, суд, за своїм внутрішнім переконанням, оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, керуючись законом, враховуючи передбачені ст.177 КПК України вимоги процесуального законодавства, які визначають мету і підстави застосування запобіжних заходів, приходить до висновку про те, що строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає продовженню, в силу положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України та враховуючи висунуте обвинувачення, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331, 371, 372, 376, 392, 394, 395, п.20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 у зміні запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Продовжити строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 23 липня 2021 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з моменту вручення її копії.

Головуючий суддя ОСОБА_1