Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

16 квітня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою володільця транспортного засобу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 19.03.2021 у провадженні за клопотанням слідчого про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження №0000097 від 17.03.2020, -
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
скаржника ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі скаржник просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати частково та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на майно, а саме автомобіль «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транпортного засобу з серією НОМЕР_2 , у межах кримінального провадження №0000097 від 17.03.2020. Також просить зобов`язати уповноважених осіб повернути йому транспортний засіб.

Згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно у межах кримінального провадження №0000097 від 17.03.2020, а саме:
- автомобіль «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_1 ;
- свідоцтва про реєстрацію транпортного засобу з серією НОМЕР_2 ;
- спіртосуміші вилучені в ході обшуку.

В апеляційній скарзі скаржник вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною, необгрунтованою та такою, що суперечить вимогам КПК України, завданням та загальним засадам кримінального провадження, внаслідок чого вона підлягає скасуванню. Вказує, що слідчим чи прокурором не доведено належними та допустимими даказами, що транспортний засіб «Фіат Добло» є знаряддям вчинення будь-якого зі злочинів, передбаченого ст.199 чи ст.204 КК України, або містить на собі сліди вказаних злочинів тощо. Також не наведено жодних підстав, що можуть свідчити про наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження транспортного засобу.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, зазначив в ухвалі, що незастосування арешту на майно може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити даному кримінальному провадженню.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без змін, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Частиною 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, або зберегли на собі його сліди.

Пунктом 2 частини 3 статті 132 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Так, слідчим суддею на підставі п.2 ч.3 ст.132 КПК України встановлено, що слідчим в клопотанні доведено, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту вилученого майна, необхідне з потребами досудового розслідування, і дані потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи особи при задоволенні даного клопотання щодо арешту вилученого майна, з чим погоджується і колегія суддів.

Вирішуючи клопотання про арешт вилученого майна, слідчим суддею належним чином враховано правові підстави для арешту майна, достатність доказів, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, наслідки арешту майна для інших осіб, у володінні яких перебувало майно та співрозмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження.

А тому, колегія суддів вважає, що в даному випадку підставою застосування арешту майна, відповідно до ч.2 ст.170, п.1 ч.2 ст.167 КПК України, є збереження речових доказів, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов вірного висновку про задоволення клопотання слідчого.

Разом з тим, апелянт вважає ухвалу суду незаконною в частині накладення арешту на автомобіль «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транпортного засобу з серією НОМЕР_2 , у межах кримінального провадження №0000097 від 17.03.2020, та на підтвердження своїх доводів вказує, що слідчим чи прокурором не доведено належними та допустимими даказами, що транспортний засіб «Фіат Добло» є знаряддям вчинення будь-якого зі злочинів, передбаченого ст.199 чи ст.204 КК України, а тому просить повернути йому транспортний засіб.

Однак, колегією суддів встановлено, що вказаний апелянтом транспортний засіб перебуває у власності АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а ОСОБА_4 є користувачем транспортного засобу на підставі договору лізингу. Вказані обставини не заперечує апелянт, однак будь-яких документів на підтвердження зазначеного, суду не надав.

А тому, колегія суддів вважає, що вимоги апелянта щодо повернення транспортного засобу не підлягають до задоволення, оскільки апелянт не є повноправним власником транспортного засобу.

Крім того, матеріали провадження цілком переконують колегію суддів про можливу причетність вказаного транспортного засобу до вчинення будь-якого зі злочинів, передбаченого ст.199 чи ст.204 КК України.

Доводи апелянта про те, що у матеріалах провадження відсутні будь-які дані, що вилучене майно може мати якесь відношення до кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріалами клопотання підтверджуються реальні підстави вважати, що вилучене майно може мати відношення до даного кримінального правопорушення, та його повернення, в даному випадку, може призвести до його приховування, зникнення, втрати чи передачі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 415, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого суддів Рівненського міського суду Рівненської області від 19.03.2021 у провадженні за клопотанням слідчого про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження №0000097 від 17.03.2020, залишити без змін, а апеляційну скаргу володільця транспортного засобу ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3