КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/670/2021
Категорія: ст. 307 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 від 30 липня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №0001081 від 15 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Таке рішення слідчий суддя мотивувала тим, що винесена слідчим постанова про закриття кримінального провадження від 30 липня 2020 року відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, а наведене в ній мотивування є достатнім і релевантним прийнятому рішенню. Зокрема, в постановіописані слідчі та процесуальні дії, які були здійснені слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження; зазначено про допит в якості свідків ОСОБА_6 , слідчих Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві (далі - ТУ ДБР), ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прокурора військової прокуратури Південного регіону ОСОБА_10 , є посилання на інші докази, яким слідчим надано належну правову оцінку як окремо, так і в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення і на підставі яких слідчий дійшов висновків про відсутність в діянні службових осіб ТУ ДБР та військової прокуратури Південного регіону складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Крім того, проаналізувавши доводи ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшла висновку, що остання не згодна з діями та рішеннями уповноважених слідчих, прокурорів під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0002913 та № 000000140, але скарга не містить переконливих доводів, які б свідчили про те, що шляхом проведення додаткових слідчих (розшукових), процесуальних дій будуть встановлені достатні дані, які б унеможливлювали закриття кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 29 жовтня 2020 року та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити її скаргу і скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0001081, зобов`язати слідчого вчинити низку дій, направлених на розслідування усіх кримінальних правопорушень, про які вона повідомляла у своїй заяві.
Вважає, що слідчий суддя, відмовивши у задоволенні її скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, істотно порушила положення Конституції України, низки актів кримінального процесуального законодавства України, не врахувала практику Європейського суду з прав людини та не захистила її конституційні і охоронювані законами України права людини, громадянина України, власника майна, потерпілого від кримінальних правопорушень і посягань працівників правоохоронних органів.
Зокрема, стверджує, що слідчий суддя не дала правової оцінки порушенням ст. 19 Конституції України, ст. 9, 94 КПК України слідчим ДБР; залишила поза увагою її твердження про прямий умисел слідчого ГСУ ДБР приховати злочини своїх колег - слідчих і військових прокурорів шляхом приховування від фіксації процесуальними засобами і умисного не встановлення обставин вчинення ними злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 366, 367, ч. 1 ст. 396 КК України; не дала оцінки тому, що досудове розслідування фактично не здійснювалося, а імітувалося; визнала повним, всебічним і неупередженим досудове розслідування, хоча слідчим була проігнорована ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.
Що стосується постанови слідчого про закриття кримінального провадження, то вважає її незаконною, оскільки під час досудового розслідування слідчий не виконав завдання кримінального провадження, вимоги Конституції України, положення низки Законів України та КПК України; здійснив досудове розслідування лише в межах правової кваліфікації за ч. 1 ст. 364 КК України та не вніс відомості до ЄРДР за її заявою, де вона повідомляла про вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 364, 366, 367 і ч. 1 ст. 396 КК України; не здійснив повне, всебічне, неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, не провів такі слідчі (розшукові) дії як пред`явлення особи для впізнання, допит потерпілого, свідків, підозрюваного, одночасний допит, обшук, огляд, вилучення документів, не склав і не подав відповідні клопотання, внаслідок чого не отримав доступ до матеріалів кримінальних проваджень, не призначив і не провів судові експертизи, тому і не встановив дійсний розмір завданих слідчими і військовими прокурорами майнової шкоди, збитків, фактично позбавив потерпілого права на захист; щоб приховати свою бездіяльність вніс до постанови завідомо неправдиві відомості про проведення вичерпного переліку необхідних слідчих (розшукових) дій, а також про те, що службова бездіяльність слідчих та військових прокурорів відповідає вимогам КПК України, а її ( ОСОБА_6 ) незгода з незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю таких осіб не є безумовною підставою для притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 заявила клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, яке обґрунтувала тим, що копію судового рішення отримала 26 листопада 2020 року, а тому строк оскарження обчислюється з 27 листопада 2020 року і закінчується 01 грудня 2020 року.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 та прокурор, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не прибули, клопотання про відкладення розгляду не подали, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить проводити розгляд скарги за її відсутності, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття ОСОБА_6 та прокурора не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За загальним правилом, визначеним у п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи, згідно з ч. 3 ст. 395 КПК України обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, яка є предметом апеляційного оскарження, постановлена 29 жовтня 2020 року за відсутності ОСОБА_6 , яка належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового розгляду та звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, водночас копію судового рішення просила направити їй за місцем проживання в м. Миколаєві. Копія ухвали в межах строку апеляційного оскарження ОСОБА_6 вручена не була, вона її отримала 27 листопада 2020 року та 30 листопада 2020 року направила до суду апеляційну скаргу.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 пропустила встановлений строк оскарження через об`єктивні обставини, які не залежали від неї, що є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 29 жовтня 2020 року.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_6 , то колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.

В свою чергу слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Ці положення кримінального процесуального закону при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження, а також при перевірці слідчим суддею доводів ОСОБА_6 , викладених у скарзі, та ухваленні судового рішення були дотримані.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 15.06.2020 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2020 уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора за заявою ОСОБА_6 від 16.04.2020 були внесені відомості до ЄРДР за №0001081, визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України та розпочате досудове розслідування за фактом можливих неправомірних дій службових осіб ТУ ДБР, прокуратури Одеської області та військової прокуратури Південного регіону України. Досудове розслідування 16.06.2020 було доручено Головному слідчому управлінню Державного бюро розслідувань.

30.07.2020 слідчий першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 за результатами проведеного досудового розслідування виніс постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001081 від 15.06.2020, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні службових осіб ТУ ДБР та військової прокуратури Південного регіону України складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Процесуальне рішення слідчий, з урахуванням показань свідків та інших джерел доказів, обґрунтував тим, що з матеріалів досудового розслідування, зокрема із заяви та показань ОСОБА_6 вбачається, що остання не згодна з діями та рішеннями слідчих і прокурорів у певних кримінальних провадженнях, але факт такої незгоди безумовно не свідчить про вчинення кримінального правопорушення зазначеними службовими особами та спричинення ними будь-якої шкоди, а порядок їх оскарження визначено у ст.ст. 303 - 306 КПК України. Водночас, як зазначив слідчий в постанові, в ході досудового розслідування не встановлено ознак наявності у службових осіб ТУ ДБР та військової прокуратури Південного регіону України зловживання службовим становищем під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0002913 та №000000140, що завдало істотної матеріальної шкоди ОСОБА_6 чи іншим особам.

Розглянувши в порядку ст.ст. 303-307 КПК України скаргу ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва відмовила у її задоволенні, мотивувавши своє рішення тим, що висновки слідчого про закриття кримінального провадження №0001081 ґрунтуються на вимогах КПК України і здобуті після повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки усіх зібраних і перевірених доказів, отже постанова слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України, що не спростовано доводами скарги.

Колегія суддів вважає, що мотиви та висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді стосовно постанови від 30.07.2020 про закриття кримінального провадження №0001081, є обґрунтованими, відповідають фактичним даним, встановленим як під час досудового розслідування, так і в процесі судового розгляду скарги, а доводи ОСОБА_6 щодо неповноти і неправильності досудового розслідування не знайшли свого об`єктивного підтвердження як під час розгляду скарги слідчим суддею, так і апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Так, доводи ОСОБА_6 про те, що до ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2020 були внесені не всі відомості про кримінальні правопорушення за її заявою в частині їх кваліфікації, слід визнати необґрунтованими, оскільки питання кваліфікації кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до реєстру, відноситься до виключної компетенції слідчого, прокурора (п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Крім того, в заяві про вчинені кримінальні правопорушення ОСОБА_6 зазначила про те, що ТУ ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях №0002913 та №000000140 щодо злочинів, вчинених співробітниками правоохоронних органів, але слідчі ДБР та процесуальні керівники - прокурори військової прокуратури Південного регіону у м. Одеса протягом 2017-2020 років умисно затягують здійснення досудових розслідувань у кримінальних провадженнях до спливу 12-місячного строку, після чого закривають кримінальні провадження, не розглядають у встановленому процесуальному порядку клопотання про виконання процесуальних дій, не приймають процесуальні рішення у встановлені розумні процесуальні строки, не виконують рішення слідчих суддів щодо розгляду в порядку ст. 220 КПК України її клопотань, отже мають за мету закрити досудове розслідування і тим самим приховати злочини правоохоронних органів.

Отже сам по собі зміст заяви про кримінальні правопорушення, за якими заявниця просила внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, 366, 367, ч. 1 ст. 396 КК України, містить припущення та взагалі не містить посилань на конкретні обставини кожного із вказаних злочинів. А тому відсутні підстави вважати, що попередня правова кваліфікація була неправильно визначена під час внесення відомостей до ЄРДР.

Доводи ОСОБА_6 щодо неповноти та неправильності досудового розслідування, істотне порушення її конституційних прав також є непереконливими.

ОСОБА_11 в апеляційній скарзі посилається на те, що слідчий не здійснив повне, всебічне, неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та не провів усі слідчі (розшукові) дії, які передбачені КПК України, в тому числі не призначив та не провів судові експертизи для встановлення дійсного розміру завданих слідчими і військовими прокурорами матеріальної шкоди, чим позбавив її права на захист.

Між тим, як вже зазначалося колегією суддів, заява ОСОБА_6 , відомості за якою були внесені до ЄРДР, не містить посилань на конкретні обставини певних злочинів та завдання істотної шкоди безпосередньо ОСОБА_6 .

Із матеріалів кримінального провадження №0001081 слідує, що постановою від 09 липня 2020 року слідчий ГСУ ДБР ОСОБА_7 відмовив у визнанні ОСОБА_6 потерпілою у кримінальному провадженні №0001081 і таке рішення остання в порядку ст.ст. 303-307 КПК України не оскаржила.

Як у заяві про вчинені кримінальні правопорушення, так і під час допиту в якості свідка ОСОБА_6 повідомила про незгоду з внесеними відомостями до ЄРДР за № 0002867, де проводилось досудове розслідування за неіснуючими, на її думку, фактами незаконного відшкодування коштів з державного бюджету України злочинним угрупуванням, до якого начебто входило ТОВ "РосКосметика", а також про незгоду з діями слідчого, прокурора та слідчого судді, який надав дозвіл на обшук в її житлі, під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні і зазначила про те, що такі незаконні дії є предметом перевірки в межах кримінального провадження №0002913, де проводиться досудове розслідування за її заявою.

Крім того, за позицією ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0002913 слідчий виніс безпідставну постанову про відмову у визнанні її потерпілою, не виконує та не розглядає її клопотання про виконання процесуальних дій, тому вона змушена звертатися до слідчих суддів, але їх рішення також не виконуються і у неї (на час допиту) є скарги на дії та бездіяльність слідчого ТУ ДБР ОСОБА_8 , який не визнав її потерпілою, не допитав ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і затягував 12 місяців досудове розслідування, чим завдав їй майнової шкоди.

Проаналізувавши такі показання свідка в сукупності з показаннями допитаних під час досудового розслідування свідків ОСОБА_8 - слідчого ТУ ДБР, який в період з квітня по жовтень 2019 року здійснював досудового розслідування у кримінальному провадженні №000000140, свідка ОСОБА_9 - слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000004, де об`єднані кримінальні провадження №000000140 та №0002913, свідка ОСОБА_10 - прокурора військової прокуратури Південного регіону України та процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000004, за змістом яких спростовуються повідомлені ОСОБА_6 відомості про те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000004 умисно не виконуються необхідні процесуальні дії та порушуються розумні строки досудового розслідування, кримінальне провадження закривалося чи підлягає закриттю та умисно не виконуються рішення слідчих суддів, слідчий ГСУ ДБР ОСОБА_7 дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 не згодна з діями та рішеннями слідчих і прокурорів у певних кримінальних провадженнях. Але незгода ОСОБА_6 з процесуальними діями та рішеннями слідчого чи прокурора, які оскаржувались нею у встановленому законом порядку, скасування певних рішень слідчим суддею або зобов`язання слідчого, прокурора вчинити певні дії під час досудового розслідування не є достатньою підставою для висновку про наявність ознак зловживання слідчим, прокурором своїм службовим становищем.

Отже оцінені слідчим та перевірені слідчим суддею матеріали кримінального провадження, в тому числі і зміст повідомлення про кримінальні правопорушення, є достатніми для висновку про відсутність в діянні службових осіб ТУ ДБР та військової прокуратури Південного регіону України складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Колегія суддів також зауважує, що необхідність у проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні є тоді, коли матеріали провадження містять ознаки кримінального правопорушення і не зібрано достатніх доказів, які підтверджують вину особи у його вчиненні або їх недостатньо для висновку про відсутність події злочину, складу злочину. За наявності достатніх підстав для висновку про відсутність в діях особи складу злочину, кримінальне провадження має бути закрите і проведення додаткових слідчих дій в такому випадку є неприпустимим.
До того ж ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, посилаючись на всі можливі слідчі (розшукові) дії, передбачені КПК України, конкретно не зазначає результати яких саме слідчих (розшукових) дій в даному випадку можуть вплинути на прийняте слідчим рішення.

За вказаних обставин колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суперечать матеріалам провадження, усі доводи апеляційної скарги про невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження висновків слідчого в постанові та слідчого судді в ухвалі, а також твердження ОСОБА_6 щодо не вчинення слідчим достатніх слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на повне і неупереджене дослідження обставин її повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про закриття кримінального провадження та ухвала слідчого судді є законними, обґрунтованими і вмотивованими, а тому апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 від 30 липня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001081 від 15 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4