Справа №591/5142/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/92/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
Іменем України

16 квітня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/5142/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 року щодо арешту майна,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна, оскільки слідчим не доведено, що вилучені речі відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, що були знаряддями вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; клопотання було розглянуто без участі ОСОБА_9 ; стороною обвинувачення не здобуто доказів, які б свідчили, що підозра є обґрунтованою. Зазначає, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.

До Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором відділу Сумської обласної прокуратури, звернувся слідчий відділу СУ ГУНП України в Сумській області, яке обґрунтував тим, що СУ здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000190 від 04 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, в ході якого було установлено, що невідомі особи на території Сумської області здійснюють збут наркотичних засобів та психотропних речовин, до чого може бути причетний ОСОБА_9

09 грудня 2020 року проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_9 АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено певне майно, речі, документи та грошові кошти, які були визнані речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вилучене в ході обшуку майно. Своє рішення слідчий суддя умотивувала тим, що вилучені речі та документи є предметом вчинення злочину, їх використання необхідне для подальшого проведення слідчий дій, вони мають значення для кримінального провадження, оскільки зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Прокурор ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 звернулися до апеляційного суду із клопотаннями про розгляд апеляційної скарги без їх участі, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження у відсутності сторін, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно п. 1-2, 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Розглянувши клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшла правильного висновку про необхідність накладення арешту на вилучене у ході обшуку майно з метою забезпечення збереження речових доказів, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином умотивовано та ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки при вирішенні цього питання дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті фактичні обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме наявність правової підстави для арешту майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, СУ ГУНП України в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000190 від 04 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, в ході якого було установлено, що невідомі особи на території Сумської області здійснюють збут наркотичних засобів та психотропних речовин, до чого може бути причетний ОСОБА_9

09 грудня 2020 року проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_9 АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: тримачі для сім-карток, у яких за допомогою липкої стрічки вклеєні сім-картки з номерами: оператора «Водафон» НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; сім-картка «Водафон» НОМЕР_10 , оператора «Лайфселл» НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; три поліетиленових пакети (на зіп-лок застібка), два з яких маленькі, а один великий, на яких маються нашарування порошкоподібної речовини білого кольору; фрагмент пластикової пляшки (верхня частина) із нашаруванням речовини на горловині, а також фрагмент фольги з нашаруванням; коробка з-під набору чашок ADRESTO, у середині якої виявлено речовину рослинного походження; пакунок (пакет на зіп-лок застібці) із речовиною рослинного походження у не подрібненому стані; 17 пакетиків різних за розмірами, у яких знаходиться речовина рослинного походження, зеленого кольору; 16 пакунків обмотаних смугастою ізоляційною стрічкою (зеленого та жовтого кольорів); 9 пакунків обмотаних білою ізоляційною стрічкою; 17 пакунків обмотаних червоною ізоляційною стрічкою; 11 пакунків у чорній ізоляційній стрічці та 8 (вісім) у білій (прозорій) стрічці; 5 пакунків із порошкоподібною речовиною; 12 пакунків у синій ізоляційній стрічці, 15 (п`ятнадцять) пакунків у білій ізоляційній стрічці; один пакет із подрібненою речовиною рослинного походження; один пакунок у чорній ізоляційній стрічці із речовиною рослинного походження; один пакунок у синій ізоляційній стрічці, у якому знаходиться порошкоподібна речовина; 2 пакетики із насінням; дві перепустки на ім`я ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , два учнівських (студентських) квитки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , читацький квиток на ім`я ОСОБА_16 ; банківські картки «Приватбанку» НОМЕР_13 , НОМЕР_14 ; пакунок із речовиною чорного кольору; два предмети округлої форми схожі на подрібнювані речовини із залишками речовини рослинного походження; електронні ваги із нашаруванням речовини та електронні ваги з написом «NOTEBOOK» із нашаруванням речовини; магніти, ізоляційні стрічки: одна зеленого кольору, дві червоного, одна смугаста (зеленого та жовтого кольорів) та ще дві чорного кольору, а також коробка з пакетами на зіп-лок застібках різного розміру; два пристрої для паління «бонги» та фрагмент пляшки (верхня частина) з нашаруванням речовини та наперстком у горловині пляшки з нашаруванням речовини; пакунок із речовиною рослинного походження зеленого кольору; грошові кошти купюрами 12 по 200 грн, 13 по 500 грн та одна купюра 10 доларів США; 15 поліетиленових пакунків із речовиною рослинного походження, зеленого кольору; пакунки у кількості 3 штуки обмотані синьою ізоляційною стрічкою, 4 пакунки у стрічці білого кольору, 1 пакунок чорного кольору; 13 пакунків у ізоляційній стрічці різного кольору; один поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору; електронні ваги з нашаруванням речовини рослинного походження; ізоляційна стрічка білого кольору; мобільній телефон iPhone S Model А1688 із сім-карткою з номером НОМЕР_15 ; грошові кошти вилучені при особистому обшуку ОСОБА_9 7 купюр по 1 грн, 2 купюри по 2 грн, 4 купюри по 5 грн, 2 купюри по 10 грн, 4 купюри по 20 грн, 3 купюри по 50 грн, 9 купюр по 100 грн, 3 купюри по 200 грн, 3 купюри по 500 грн, які були визнані речовими доказами і долучені до кримінального провадження.

Зазначені у клопотанні слідчого та у послідуючому в ухвалі слідчого судді речі та документи, на думку колегії суддів, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому наявні підстави є достатніми для арешту тимчасово вилученого майна з метою збереження цих речових доказів.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, суспільства, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, захисником не надано, а колегією суддів не встановлено.

У сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вилучене майно, діяла у спосіб і в межах закону, арешт застосувала на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в ухвалі мети забезпечення накладення арешту, передбаченої ст. 170 КПК, є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги і щодо розгляду клопотання про арешт майна у відсутність підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки його захисник був обізнаний, що 14 грудня 2020 року буде здійснюватися розгляд клопотання слідчого про арешт вилученого в ході обшуку майна в суді і мав об`єктивну можливість взяти участь в судовому засіданні, здійснивши представництво законних інтересів підозрюваного ОСОБА_9 . При цьому необхідно зазначити, що захисник просив слідчу суддю розглядати вказане питання без його участі, що узгоджується з вимогами ст. 172 КПК, яка передбачає можливість розгляду клопотання слідчого про арешт майна у відсутність сторін кримінального провадження, за умови їх повідомлення про час і місце розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про необґрунтованість оголошеної ОСОБА_9 підозри за ч. 2 ст. 307 КК, то колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону.

Зокрема, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, що підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178 і ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри у кримінальному провадженні на цій стадії процесу відсутні. При цьому колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу».

Таким чином, наявні у теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення злочину та його остаточна правова кваліфікація є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому колегія суддів позбавлена процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення, а тому вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 року щодо арешту майна залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4