Справа № 357/1864/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Біла Церква кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянин України, з середньо освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 13.08.2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.186, 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 2) 02.08.2011 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, 70, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений: 08.01.2014 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 13 днів; 3) 24.06.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185,71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Не звільнявся; 4) 25.07.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.187, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений:27.09.2018 року по відбуттю строку; 5) 25.02.2020 року Голосіївським районним судом міста Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки (виконувати самостійно); 6)29.04.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 309 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 січня 2021 року за №0000123, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 16.01.2021 року близько 20:30 год, посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» перебуваючи в локальному секторі №1 на території ДУ «БВК №35», що за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. В.Симоненка, буд.16 виявив паперовий згорток, із вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, який незаконно придбав поклав до спідньої білизни та таблетку білого кольору, що знаходилась у фрагменті блістера, яку поклав до правої кишені спортивних штанів, в які був одягнутий, при цьому усвідомлюючи, що це наркотична речовина залишив їх незаконно зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.

16 січня 2021 близько 20:45 год поблизу міжзонного КПП №5 на території державної установи БВК №35 оперуповноваженим оперативного відділу було зупинено ОСОБА_4 , у якого в ході повного особистого обшуку з правої кишені спортивних штанів вилучено таблетку білого кольору, що знаходилася у фрагменті блістера із написом «Метадон», у якій виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), маса якої становить 0,020г. Крім цього, під спідньою білизною виявлено паперовий згорток з вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, у якій виявлено нарктотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), маса у речовині якої становить 0,032г.

Загальна маса «метадону», який ОСОБА_4 посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів і охорону здоров`я населення, всупереч положенням ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту, становить 0,052г.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичної речовини без мети збуту.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав пояснення, відповідно до яких 16.01.2021 року близько 20 год, перебуваючи в локальному секторі №1 на території ДУ «БВК №35», гуляючи, знайшов паперовий згорток, який поклав до карману кишені, щоб подивитись його вміст пізніше, але через 15 хвилин був затриманий оперативним працівником, який провівши обшук, виявив та вилучив наркотичні засоби.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, в тому числі щодо речових доказів.

До матеріалів справи надано документи, зокрема витяг з ЄРДР за № 0000123 від 17.01.2021, з кого вбачається факт реєстрації вищевказаного кримінального правопорушення, довідка про витрати на проведення експертизи, постанова про визнання речовим доказом від 11.02.2021, згідно якої визнано речовим доказом метадон масою 0,052г, який знаходиться у спеціальному пакеті експертної служби №ЕХР0388625, квитанція №232 від 12.02.2021 про прийняття на тимчасове зберігання речей .

2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.

До матеріалів справи надано документи, які свідчать, що обвинувачений за місцем відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не звертався, не одруженого, зі слів має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодноразово судимий за умисні злочини.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу «метадон», загальною масою 0,052 г, без мети збуту.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 винуватість визнав, у вчиненому покаявся, надавав викривальні щодо себе показання в суді.

Наведене свідчить, що обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставиною, передбаченою п.1 ч.1 ст. 67 КК України, яка обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки..

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суворо не карати, оскільки зробив належні висновки щодо своєї протиправної поведінки.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних проступків відповідно до ст. 12 КК України, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, востаннє 29.04.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Ураховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, особистість обвинуваченого, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання у виді обмеження волі.

Суд враховує те, що обмежень передбачених частиною 3 статті 61 КК України для призначення такого виду покарання обвинуваченому в ході судового розгляду не встановлено.

Крім цього, встановлено, що 29.04.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області обвинуваченого ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Таким чином, на підставі ст.71,72 КК України, ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення експертизи на загальну суму 1307 грн. 60 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.71 КК України, шляхом часткового складання призначеного за ч.1 ст.309 КК України покарання та покарання призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, перерахувавши два роки обмеження волі за правилами п.п. б п. 1 ч.1 ст.72 КК України, відповідно до яких одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи на загальну суму - 1307 (одна тисяча триста сім гривень) грн. 60 (шістдесят копійок) коп.

Речовий доказ: метадон, масою 0,052 г, що знаходиться у спеціальному експертному пакеті №ЕХР0388625, та переданий на зберігання до камери схову Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області - знищити.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1