Справа №591/6405/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/778/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Зґвалтування
УХВАЛА
Іменем України

05 травня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Сум від 15.03.2021, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лисичанськ Луганської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше судимий

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 152 КК України, а також визнаний невинуватим за ч. 1 ст. 309 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_13 ,

установила:

У поданому клопотанні прокурор ОСОБА_14 просить продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 строком на 60 днів без визначення застави. Клопотання обгрунтоване тим, що в провадженні Сумського апеляційного суду знаходиться кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 309 КК. 15.03.2021 Зарічний районний суду м. Сум ухвалив обвинувальний вирок відносно ОСОБА_11 , при цьому запобіжний захід залишив тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж до 13.05.2021. Під час досудового розслідування та судового розгляду були встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які на даний час не зменшилися, а інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст клопотання прокурора, доводи прокурора ОСОБА_10 і представника потерпілої ОСОБА_13 , які підтримали клопотання прокурора і просили продовжити ОСОБА_11 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_12 , яка заперечила проти клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданого клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою, а згідно ч. 1-2 ст. 331 цього Кодексу, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів, дотримавшись вимог ст. 183, 194, 197 і 199 КПК, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, дійшла висновку про те, що наявні у кримінальному провадженні ризики не зменшилися, а також, що існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення встановленого у вироку суду першої інстанції строку тримання обвинуваченого під вартою.

Так, вироком Зарічного районного суду м. Сум від 15.03.2021 ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 152 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі строком 5 років; за ч. 2 ст. 185 КК у виді арешту строком 3 місяці; за ч. 1 ст. 187 КК у виді позбавлення волі строком 6 років; за ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 152 КК у виді у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч. 2 ст. 152 КК у виді позбавлення волі строком 9 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 9 років.

Таким чином, ОСОБА_11 є обвинуваченим у кримінальному провадженні, а обґрунтованість цього обвинувачення на даний момент вже вирішена судом першої інстанції при ухваленні вироку, тому на стадії продовження запобіжного заходу до апеляційного перегляду цього судового рішення по суті, колегія суддів не уповноважена давати оцінку дослідженим доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, а також необхідності (доцільності) тримання обвинуваченого під вартою для їх запобігання.

Передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризики є слушними і повністю обґрунтованими, так як зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 у разі набрання вироком законної сили, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 152 КК, та фактичні обставини вчинених злочинних діянь (із застосуванням насильства), які визнані судом першої інстанції доведеними, обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на потерпілу/свідків, і вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Урахування тяжкості і кількості злочинів у цьому випадку має свій раціональний зміст, так як свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені кримінальні правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень також є цілком виправданим, оскільки попередня поведінка останнього дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях, про що зокрема може свідчити те, що він неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів проти власності, реально відбував покарання у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не став, оскільки звільнився з місць позбавлення волі 24.07.2018 та знову обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень. При цьому обвинувачений офіційно не працевлаштований, що вказує на відсутність у нього постійного джерела доходу для існування та об`єктивно свідчить про наявність передумов для продовження злочинної діяльності з метою свого утримання/покращення матеріального становища.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, у цьому кримінальному провадженні права та інтереси сторони захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобіганню встановленим ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу перебування обвинуваченого під вартою. При цьому, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 строк тримання під вартою, але не більше, як на шістдесят днів.

Керуючись ст. 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331, 405 КПК України,

постановила:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_15 строк тримання під вартою на 60 днів до 03.07.2021 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4