печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 01.12.2020 року про часткову відмову в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0002086,

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 01.12.2020 року про часткову відмову в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0002086.

У вимогах скарги просить скасувати вищенаведену постанову.

В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, що подала скаргу посилається на те, що відмова у задоволенні клопотання є необґрунтованою, безпідставною, постанова формально винесеною в порушення вимог КПК України, просить її скасувати.

У судове засідання особа, яка подала скаргу не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Правило щодо неможливості розгляду скарг за відсутності особи, що подала скаргу передбачає розгляд скарг за обов`язкової участі особи, разом з тим, до суду надійшла заява особи, яка її подала про розгляд скарги за його відсутності, слідчий суддя визнав за можливе перейти до розгляду скарги без участі особи, що подала скаргу в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що представник слідчий, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак суд визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів скарги, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002086 від 02.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

ОСОБА_3 звернувся до Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань із клопотанням від 23.10.2020 № 1/1-13-Ш-382 про надання йому витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0002086, визнання його потерпілим та проведення слідчих дій у кримінальному провадженні.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 01.12.2020 року частково відмовлено в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0002086, а саме в частині проведення слідчих дій та визнання ОСОБА_3 потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні, слідчий вказав на відсутності у ОСОБА_3 процесуального статусу у даному кримінальному провадженні. При цьому, відмовляючи у визнанні потерпілим ОСОБА_3 вказує, що відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про факт завдання фізичної, моральної або майнової шкоди.

Так, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи відмови слідчого в частині відмови у задоволенні клопотання від 23.10.2020 № 1/1-13-Ш-382 у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_3 не є учасником кримінального провадження в якого породжується право на звернення до слідчого із клопотанням, в порядку ст. 220 КПК України, про проведення слідчих дій.

Поряд з цим, як вбачається з оскаржуваної постанови від 01.12.2020, остання не містить викладу обставин або вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише формальними обставинами, констатуванням факту, що не здобуто фактів спричинення шкоди заявнику.

За таких обставин, постанова в частині відмови у визнанні потерпілим ОСОБА_3 носить у собі формальний характер, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови слідчого від 01.12.2020 в частині відмови у визнанні потерпілим.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 01.12.2020 року про часткову відмову в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0002086 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 01.12.2020 року про часткову відмову в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0002086, в частині відмови у визнанні потерпілим.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1