КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0011732 стосовно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красятичі Поліського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/703/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1
на відшкодування матеріальної шкоди - 1 083,42 грн., на відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд визнав доведеним, що 03.11.2017 року близько 18 год. ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР України), а саме:
- п. 12.3 - «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_15 виразились в тому, що він, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог вищевказаного пункту ПДР України, керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Садова, 162 від вулиці Орхідейна в напрямку вулиці Центральної в місті Києві зі швидкістю 20 км/год., своєчасно не виявив на проїзній частині пішохода ОСОБА_16 , який рухався частково по узбіччю, а частково по вказаній проїзній частині, назустріч руху його автомобіля та являвся для водія ОСОБА_15 небезпекою для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, після чого негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, шляхом екстреного гальмування вказаного транспортного засобу із запізненням, а тому не зміг своєчасно зупинити транспортний засіб та здійснив наїзд вказаним транспортним засобом на пішохода ОСОБА_16 , внаслідок чого останньому спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_15 з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам вищевказаного пункту ПДР України, а порушення цих вимог з боку ОСОБА_15 , відповідно знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, які настали, а саме із заподіянням пішоходу ОСОБА_16 тілесного ушкодження середньої тяжкості, яке виразилося у вигляді закритої травми лівої гомілки у вигляді перелому верхньої третини малогомілкової кістки по типу «зеленої гілки».

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов залишити без розгляду.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ході судового розгляду судом першої інстанції допущені порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, стороною захисту заявлялося клопотання щодо визнання недопустимими доказів, що зібрані під час досудового розслідування, з наступних підстав.
На час виконання ст. 290 КПК України, а саме, на 01.06.2018, постанова про призначення слідчого у даному кримінальному провадженні, датована 04.11.2017, не містила підпису Начальника відділення СВ Дарницького УП ГУНП України в місті Києві ОСОБА_17 , у зв`язку з чим, слідчі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 станом на 01.06.2018 не мали повноважень на проведення досудового розслідування, збирання доказів та відповідно слідчий ОСОБА_18 не був уповноважений надавати доступ до матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження.
З огляду на те, що відкриття матеріалів кримінального провадження було здійснено всупереч вимогам ст. 290 КПК, що прирівнюється до того, що матеріали не були відкриті стороні захисту, то, на підставі ч. 12 ст. 290 КПК, відомості у них не можуть бути допущені як докази, а також враховуючи те, що досудове розслідування було проведене не уповноваженими особами, то докази зібрані під час проведення досудового розслідування є недопустимими.

Звертає увагу й на те, що на час виконання ст. 290 КПК України, а саме, на 01.06.2018, постанова про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні від 07.11.2017 не містила підпису заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_21 , у зв`язку з чим, прокурори ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 на 01.06.2018, не мали повноважень прокурора у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, передбачених ст. 36 КПК України.

А відтак, повідомлення про підозру ОСОБА_11 було складено слідчим за погодженням з прокурорами, які на час складання повідомлення про підозру, тобто на 01.06.2018, не мали повноважень прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, слідчий Дарницького УП ГУНП України в місті Києві ОСОБА_18 не був уповноважений належним прокурором, надавати доступ до матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження, в порядку ст. 290 КПК України, а тому ОСОБА_11 висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури та за відсутності належних даних про повноваження прокурора ОСОБА_22 у кримінальному провадженні, який затвердив обвинувальний акт.

При цьому, звертає увагу на те, що стороною обвинувачення подано оригінали вказаних процесуальних документів, які містять підписи начальника слідчого відділу та заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 відповідно, а також копію витягу з реєстру про рух даного кримінального провадження лише 03.03.2020, що саме по собі не спростовує твердження сторони захисту щодо відсутності підпису підписантів на вказаних постановах станом на час виконання вимог ст. 290 КПК України (01.06.2018), а отже, постанова про призначення слідчого у даному кримінальному провадженні від 04.11.2017 та постанова про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні від 04.11.2017 були підписані підписантами в проміжок часу між 01.06.2018 та 03.03.2020.
Крім того, стороною захисту з метою повного та всебічного розгляду справи були подані клопотання в порядку ст. 89 КПК України про визнання доказів недопустимими, а саме: Висновку експерта ОСОБА_26 від 21.05.2018 № 12-1/622 та Висновку експерта ОСОБА_27 від 23.04.2018 № 12-1/653, які суперечать вимогам п. 2 ч. 1 ст. 102 КПК України та не містять відомостей про місце і час проведення експертизи, а висновок експерта № 12-1/622 не містить відповідей на 3 та 4 запитання, що ставились перед експертом, а також постанови слідчого про призначення судової автотехнічної експертизи від 13.03.2017, яка містить виправлення кульковою ручкою з 2017 на 2018, що не допускається, та яка (в такому вигляді як вона є в матеріалах судового провадження) не була відкрита стороні під час виконання вимог ст. 290 КПК України.
Проте надана судом оцінка таким його клопотанням щодо визнання недопустимими висновків експертів прямо суперечить вимогам п. 2 ч. 1 ст. 102 КПК України, а виправлення в постанові про призначення судової автотехнічної експертизи є технічною помилкою, яка тягне за собою незаконність документа, оскільки в такому вигляді як вона є в матеріалах судового провадження не була відкрита стороні, а згідно ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Також суду було подане клопотання про визнання недопустимим доказом і протоколу слідчого експерименту від 10.05.2018, оскільки вказаний слідчий експеримент проведено без участі захисника, але оцінка суду вказаному клопотанню у судовому рішенні прямо суперечить позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року №206/6798/16-к.
Зазначає й те, що матеріали кримінального провадження містять постанову про зміну та призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 23.01.2019, тобто до 23.01.2019 жоден прокурор не був уповноважений на здійснення повноважень прокурора у даному кримінальному провадженні, а отже всі процесуальні дії, вчинені прокурорами до 23.01.2019, є незаконними, тому долучені прокурорами до 23.01.2019 до матеріалів кримінального провадження всі матеріали та докази зібрані під час досудового розслідування без відповідних повноважень, а отже суд першої інстанції не мав правових підстав визнавати такі матеріали допустимими доказами та посилатись на них при ухваленні вироку.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту він не містить належним чином сформульованого обвинувачення, а тільки виклад фактичних обставин та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, що перешкодило обвинуваченому належним чином реалізовувати своє право на захист, а також в обвинувальному акті не зазначені відповідні поштові індекси за місцем проживання підозрюваного та порушено порядок підписання і затвердження обвинувального акта, але судом не було надано у відповідній ухвалі конкретної оцінки жодному з аргументів клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта.
Також судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що потерпілий сам підтвердив під час допиту у суді, що він виходив на проїжджу частину перед зіткненням, а відтак порушував п. 4.14 ПДР України, у зв`язку з чим створював аварійну обстановку. При цьому, як вбачається із відеозапису з реєстратора, обвинувачений не виконував жодних маневрів, а їхав ввесь час прямо, не виїжджаючи за межі проїжджої частини, а потерпілий рухався по відношенню до автомобіля обвинуваченого таким чином, що, будучи осліпленим фарами зустрічних авто, обвинувачений не бачив потерпілого до моменту зіткнення.
А отже, судом першої інстанції не було надано оцінку всім доказам по справі, чим порушено ст. 94 та ч. 3 ст. 370 КПК України, відповідно до яких, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Окрім цього, зазначає, що станом на момент ДТП 03.11.2017, цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_11 , в межах встановлених лімітів, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта» (Поліс № АМ/0371668 від 20.06.2017), а відтак, відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» та ст. 1194 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування покладений не на обвинуваченого ОСОБА_11 , а на страховика - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта», до якого і має пред`являтись даний позов. Проте зазначений факт не було досліджено судом першої інстанції, що призвело до ухвалення вироку, який не відповідає нормам права.

Також стороною захисту заявлялося клопотання щодо не відповідності цивільного позову вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, однак, вказане клопотання судом розглянуто не було і йому жодним чином не було надано правової оцінки, чим порушено ст. 94 та ч. 3 ст. 370 КПК України.
Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою і те, що матеріали справи не містять документів, які підтверджують повноваження адвоката ОСОБА_8 , як представника цивільного позивача, які визначені ст. 58 КПК України, а тому цивільний позов підписаний неуповноваженою особою, а відтак всі процесуальні дії, які здійснені адвокатом ОСОБА_8 , в тому числі цивільний позов, мають залишатися без розгляду.

Також звертає увагу на те, що жодних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань до суду надано не було, жодних доказів неможливості відвідування навчальних закладів чи вирішувати самостійно побутові справи, зокрема лікарняних листів, призначень та рекомендацій лікаря травматолога тощо, матеріали справи не містять, тому стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 15 000 грн. моральної шкоди та 1083,42 грн. матеріальної шкоди, є безпідставним, а відтак, з огляду на необґрунтованість пред`явлених у позові вимог, цивільний позов не підлягав задоволенню.
За таких обставин, оскаржуваний вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також не наданням судом належної оцінки доказам та покладенням в основу вироку недопустимих доказів, а кримінальне провадження закриттю у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримання.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та як наслідок - невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, безпідставно не призначив ОСОБА_28 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а, прийшовши до висновку про відсутність підстав для не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, фактично не навів у вироку достатніх та обґрунтованих підстав для незастосування до останнього додаткового виду покарання.
Щодо посилання суду на обставини справи, а також відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність будь-яких даних у даному провадженні про те, що ОСОБА_29 раніше притягався до відповідальності за дії, пов`язані з порушенням правил дорожнього руху, враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, врахувавши які, суд не вбачав за можливе позбавляти останнього права керування транспортними засобами, то вони не дають достатніх підстав для не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, адже саме використання транспортного засобу та неуважна поведінка останнього на дорозі зумовила вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Крім того, саме обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, неуважна поведінка ОСОБА_15 на дорозі, що призвела до настання негативних наслідків для малолітньої особи потерпілого, невизнання обвинуваченим вини, залишення місця злочину, бездіяльність, що проявилася у не виклику бригади швидкої допомоги та працівників поліції на місце події, прямо спростовують твердження суду про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Більше того, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення свідчать, що керуючи технічно справним транспортним засобом на дорозі ОСОБА_29 може становити загрозу не тільки для інших учасників дорожнього руху, а й для самого себе.
З урахуванням вищевказаних обставин, суд першої інстанції мав обґрунтовані підстави застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_15 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права, оскільки останній вчинив правопорушення під час правомірного керування транспортним засобом, маючи відповідний дозвіл на керування джерелом підвищеної небезпеки, але належним чином не зміг забезпечити безпеку оточуючих, що призвело до шкідливих наслідків, а тому подальше керування транспортним засобом обвинуваченим може носити істотну суспільну небезпеку для оточуючих.

Захисник ОСОБА_10 у запереченнях на апеляційну скаргу першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 , вважаючи доводи та вимоги викладені у апеляційній скарзі прокурора необґрунтованими та безпідставними, просить залишити її без задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити повністю з підстав зазначених у ній.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_11 , який у кримінальному провадженні №0011732 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.06.2020 року, виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ( т. 2 а.п. 138).
Між тим, 20 серпня 2020 року надійшла заява захисника ОСОБА_10 про продовження розгляду провадження з метою реабілітації померлого обвинуваченого ОСОБА_11 , оскільки його син - ОСОБА_30 вважає за необхідне реабілітувати померлого батька, у зв`язку з чим надав доручення адвокату ОСОБА_10 звернутися до суду із відповідною заявою.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне продовжити розгляд кримінального провадження стосовно померлого ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі відповідної заяви захисника ОСОБА_10 з метою його реабілітації.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а також прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із смертю обвинуваченого, і залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, та аналогічну прокурору позицію представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 щодо поданих апеляційних скарг, дослідивши частково письмові докази в межах заявленого стороною захисту клопотання, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_11 у порушенні ним під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_16 середньої тяжкості тілесні ушкодження,і кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, відповідно до положень ст. 94 КПК України, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_16 .
Зокрема, винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, підтверджується:

- частково показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_11 , який не оспорював, що у день та час встановлений судом, керуючи власним автомобілем, він не помітив праворуч пішохода, внаслідок чого збив його. При цьому вказав, що помітив потерпілого, коли той вже перебував на капоті автомобіля, після чого застосував екстрене гальмування. Після ДТП одразу пішов до потерпілого та намагався надати йому допомогу, пропонував відвезти до лікарні. ОСОБА_11 домовився з друзями потерпілого, що він поїде вперед та покаже їм дорогу до лікарні, проте вони за ним не поїхали, а в подальшому звинуватили його у тому, що він залишив місце ДТП.
- показаннями потерпілого ОСОБА_16 у суді про те, що він йшов по узбіччю на зустріч транспортним засобам і підсвічував телефоном дорогу під ногами, оскільки тротуару і штучного освітлення на дорозі не було. Потім він потрапив до лікарні, через перелом ноги втратив багато часу, не відвідував навчання, йому важко було наздоганяти учбовий процес.
- частково показаннями свідка ОСОБА_31 , яка, будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що у жовтні 2017 року, у темну пору доби, вони з чоловіком ОСОБА_11 їхали на автомобілі по проїзній частині вулиці Садової у приватному секторі зі швидкістю 20 км/год., де вуличного освітлення не було, а фари були увімкнені. Раптом вона почула удар з правого боку автомобіля, ніби на машину щось впало, після чого ОСОБА_11 загальмував та вони зупинились і вийшли. ОСОБА_11 підняв хлопця (потерпілого), який був у темному одязі та перебував на землі, і в цей час до них підійшли ще два хлопці та сказали, що ОСОБА_11 наїхав на потерпілого. У потерпілого була розбита брова і текла кров. При цьому він встав та пішов до хлопців, які його зустрічали. Потім вона запропонувала поїхати у лікарню та вони домовились з родичами потерпілого, що ОСОБА_11 поїде своїм автомобілем перший, щоб показати дорогу, а потерпілі прослідують за ними. Проте потерпілі за ними не поїхали, а через годину ОСОБА_11 з ОСОБА_31 повернулись на місце ДТП, однак там нікого не було. Після того, що сталося, ОСОБА_31 з ОСОБА_11 їздили у лікарню швидкої допомоги на Червоний хутір та потерпілого там не було. Через це, вони з чоловіком подумали, що нічого страшного не сталося. Після ДТП пошкоджень на їх автомобілі не було, тільки стерся бруд. При них поліцію та швидку ніхто не викликав, оскільки серйозних наслідків не було.
- показаннями свідка ОСОБА_32 у суді про те, що ввечері він їхав на перехрестя, щоб зустріти ОСОБА_16 . Коли під`їжджали, то побачили, що його збила машина та підійшли до місця події. Біля потерпілого були чоловік та жінка. Моменту ДТП не бачив, проте бачив, що потерпілий рухався по узбіччю.ОСОБА_33 запропонував ОСОБА_11 показати дорогу до лікарні, на що вони погодились. ОСОБА_33 викликав таксі та у водія виникли проблеми з автомобілем, а ОСОБА_11 поїхав. Потім приїхала швидка та поліція. ОСОБА_16 доставили до лікарні приблизно через півтори години після ДТП.

- показаннями свідка ОСОБА_34 , який у судовому засіданні пояснив, що став свідком ДТП по вулиці Садовій, де їхав на своєму автомобілі, на якому було встановлено відео реєстратор. Швидкість автомобілів була 30-40 км/год. ДТП відбулось увечері, освітлення вулиці не було, автомобіль, який здійснив наїзд на пішохода, рухався перед його автомобілем. Перед наїздом, автомобіль обвинуваченого не гальмував. При цьому свідок ОСОБА_35 , який рухався з ним, застосував екстрене гальмування. Після наїзду, з автомобіля вийшли чоловік та жінка та надавали допомогу потерпілому. В момент ДТП зустрічних автомобілів не було. В подальшому він переглянув відео з реєстратора та передав його слідчому.
даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2017 року зі схемою та фототаблицею до нього, згідно яких в ході проведення огляду місця ДТП м. Київ (Осокорки), вул. Садова, 162-а встановлено, що проїзна частина: пряма в плані, вид покриття: асфальтобетон; стан покриття: вологе чисте; дорожнє покриття має по одній смузі руху у кожному напрямку; дорожня розмітка відсутня; зліва та справа до проїзної частини примикають бетонні стіни; рух на даній ділянці не регулюється. Умови освітленості на даній ділянці шляху темне (час доби); освітлення відсутнє; видимість в полі фар автомобіля приблизно 50 м. Автомобіль з місця зник, тому його огляд даним протоколом не проводився. Сліди шин, гальмування: мається на дорозі калюжа. Відсутні сліди гальмування. На проїзній частині мається пляма бурого кольору схожа на кров. Відсутні будь-які інші сліди. При цьому на схемі ДТП відображені плями бурого кольору, схожі на кров, вказано що узбіччя вимощене тротуарною плиткою, а на фототаблиці відображається загальний та детальний вигляд місця ДТП, калюжа та тротуар (т. 1 а.п. 53-56, 57, 58);
даними протоколу огляду місця події від 07.11.2017 року з фото таблицею до нього, згідно якого в ході огляду автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлено потертості бруду на передньому бампері з правого боку, на кришці капоту з боку правого переднього крила, а також частково на правому передньому крилі (т. 1 а.п. 59-64);
даними Висновку експерта № 1935/е від 06.01.2018 року, згідно якого: Дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 03.11.2017 року у гр. ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мали місце такі тілесні ушкодження: - забійна рана правої брови; - закрита травма лівої гомілки у вигляді перелому верхньої третини малогомілкової кістки по типу «зеленої гілки». Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін, вказаний у постанові, тобто 03.11.2017 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом). Вказана закрита травма лівої гомілки за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення ран будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але менш ніж за 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказане ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно до п.п. 2.3.3. та 4.6. «Правил». Слід зауважити, що не було виявлено достатніх об`єктивних судово-медичних даних (відсутність в описі неврологічного статусу симптоматики характерної для струсу голосного мозку та відсутність опису динаміки його змін) у своїй сукупності дозволяє вважати встановлений діагноз «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» як необґрунтований, що не підлягає судово-медичній оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 75-79);
- даними Висновку експерта від 23.04.2018 року № 12-1/653 за результатами судової автотехнічної експертизи, згідно якого: На момент огляду автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , гальмівна система, система рульового керування та ходова частина знаходяться в працездатному стані (т. 1 а.п. 85?94);
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.05.2018 року зі схемою до нього, проведеного в період часу з 21-50 год. до 22-35 год. з водієм ОСОБА_11 за участі представника потерпілого ОСОБА_8 , в присутності понятих, під час якого водій ОСОБА_11 повідомив, що він вперше виявив пішохода на проїзній частині перед ДТП, в той момент коли відбувся первинний контакт його автомобіля з пішоходом, після цього, визначившись на місці ДТП, розмістив вказаний автомобіль та пішохода в момент, коли відбувся первинний контакт між ними. Згідно зроблених замірів, автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зазначений момент первинного контакту з пішоходом, знаходився на відстані 71,3 метра від його передньої вісі до умовної лінії краю проїзної частини вулиці Центральної, з правим боковим інтервалом 1,5 метра до бетонного паркану; пішохід в момент первинного контакту знаходився впритул до передньої правої частини автомобіля, на відстані 0,5 метра від правого переднього крила.
Після цього, з метою встановлення об`єктивної видимості пішохода на проїзній частині, проведені наступні дії. Статист, якого було залучено до слідчої дії, був розміщений у місці, де відбувся первинний контакт з автомобілем. Після цього, водію ОСОБА_11 було запропоновано сісти в автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , разом з понятими. Даний автомобіль від`їхав на певну відстань від місця, де був розміщений статист; далі транспортний засіб розпочав рух проїзною частиною вулиці Садової 162 в напрямку до статиста зі швидкістю 20 км/год., з увімкненими фарами в режимі ближнього світла. В той момент, під час рух автомобіля, коли з робочого місця водія став помітний на проїзній частині статист, автомобіль був зупинений. Після цього заміряно відстань від передньої частини автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 до місця, де стояв пішохід, яка складала 45,3 метра.
Для проведення слідчої дії був залучений статист в тому ж верхньому одязі, в якому був одягнений пішохід в момент ДТП. Водій ОСОБА_11 відмовився від підпису протоколу за станом здоров`я (т. 1 а.п. 103-107).
даними відеозапису з відеореєстратора, встановленого в автомобілі свідка ОСОБА_36 , що був долучений заявою ОСОБА_36 слідчому Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_18 та переглянутий останнім протоколом огляду відеозапису від 11.05.2018 року, яким встановлено, що на ньому міститься відеофайл «File6909.mp4», який відображає, що відеозапис ведеться в темну пору доби, вуличне освітлення та дорожня розмітка відсутні. Транспортні засоби рухаються в обох напрямках, попереду автомобіля, на якому встановлено відеореєстратор рухається автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно часу, що відтворюється на відеозаписі 19:41:48, відбувається контакт передньою правою частиною автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , з пішоходом, який після контакту падає праворуч від даного автомобіля. Безпосередньо перед моментом контакту, над дахом автомобіля помітна голова пішохода. Автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , розпочинає гальмувати (вмикаються червоні стоп-ліхтарі) приблизно за 1 секунду від контакту з пішоходом. Після ДТП автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 зупиняється, із-за керма виходить чоловік похилого віку, а з переднього пасажирського місця виходить жінка та вони наближаються до пішохода. Після цього, автомобіль, з якого ведеться відеозапис, від`їжджає з місця події (т. 1 а.п. 108, 109, 110-111);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14.05.2018 року, проведеного в період часу з 21-50 год. до 22-14 год. з водієм ОСОБА_11 за участі адвоката ОСОБА_10 , в присутності понятих, під час якого статист, якого залучено до проведення слідчої дії, одягнений повністю у верхньому одязі чорного кольору, був розміщений у місці, де відбувся первинний контакт між ним та автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на відстані 70,8 метра до умовної лінії краю проїзної частини вулиці Центральної та на відстані 1,5 метра до бетонного паркану, що за межами правого краю проїзної частини (при русі до вулиці Центральної). Після цього, учасники слідчої дії, а саме: слідчий та поняті, а також власник вищевказаного автомобіля ОСОБА_30 , сіли до зазначеного автомобіля. Після цього, вказаний автомобіль під керуванням водія ОСОБА_37 від`їхав на певну відстань від місця, де був розміщений статист. Одночасно з цим, на протилежному боці проїзної частини, а саме в зустрічному напрямку одразу при в`їзді на проїжджу частину вулиці Садової, 162 з вулиці Центральної (після повороту з вулиці Центральної на вулицю Садову, 162) було встановлено легковий автомобіль з увімкненими фарами в режимі ближнього світла. Після цього автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_37 розпочав рух проїзною частиною вулиці Садової 162 в напрямку до вулиці Центральної, наближаючись до місця, де розміщений статист, з увімкненими фарами в режимі ближнього світла, зі швидкістю 20 км/год. Далі, даний автомобіль зупинений у місці, в якому з робочого місця водія став помітний статист на проїзній частині. Після цього заміряно відстань від передньої частини автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 до місця, де знаходився статист. Згідно зроблених замірів, відстань від передньої частини вказаного автомобіля до місця, де стояв статист, складала 31,8 метра. Захисником ОСОБА_10 зазначено зауваження, яке полягало у тому, що під час слідчої дії не відображено достовірність події, оскільки подія трапилась в осінню пору року, а слідчий проводить слідчу дію в іншу пору року (т. 1 а.п. 113-116);
- даними Висновку експерта від 21.05.2018 року № 12-1/622 за результатами судової автотехнічної експертизи, згідно якого: В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2, 12.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 невідповідностей вимогам п. 12.2 ПДР України не вбачається, а вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації оцінка дій пішохода ОСОБА_16 не пов`язана з використанням спеціальних знань в галузі автотехніки. Дані питання можуть бути вирішені органами досудового слідства або судом самостійно на підставі вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної події є невідповідності дій водія автомобіля «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Питання стосовно перебування дій пішохода ОСОБА_16 в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП може бути вирішене органами досудового слідства (судом) самостійно (т. 1 а.п. 122-131).

Всупереч тверджень сторони захисту, вищевказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання колегії суддів, в повному обсязі доводять винуватість ОСОБА_11 у порушенні ним під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_16 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При цьому, як визнав суд першої інстанції, і з цим погоджується колегія суддів, вищенаведені докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми та в повному обсязі підтверджують встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження.

Твердження ж сторони захисту про недопустимість всіх зібраних у даному провадженні доказів внаслідок відсутності у слідчих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 повноважень на проведення досудового розслідування, збирання доказів та відповідно слідчий ОСОБА_18 не був уповноважений надавати доступ до матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження, а прокурори ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 не мали повноважень прокурора у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, передбачених ст. 36 КПК України, оскільки постанови про призначення слідчого та групи прокурорів у даному кримінальному провадженні від 04.11.2017 року, на час виконання стороною захисту вимог ст. 290 КПК України, не містили підписів начальника відділення СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_38 та заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_21 відповідно, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, в матеріалах провадження наявні надані стороною обвинувачення у судовому засіданні 24.02.2020 року оригінали постанов про призначення слідчого та прокурорів у кримінальному провадженні від 04.11.2017 року, які містять підписи начальника відділення СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_38 та заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_39 відповідно (т. 2 а.п. 36, 39).
Дослідивши ж під час апеляційного розгляду фото вищевказаних постанов, як в роздрукованому вигляді, так і тих, що містяться на відповідних магнітних дисках (т. 2 а.п. 4, 5, 21, 22), що за твердженнями захисника ОСОБА_10 були ним зроблені із застосуванням фотоапарату Canon PowerShot A620 під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів не вважає їх беззаперечними доказами існування таких обставин - відсутності підписів на постановах на час ознайомлення з ними стороною захисту, адже, як слідує з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 01.06.2018 року захисником ОСОБА_10 про такі обставини в протоколі не зазначалось (т. 2 а.п. 37-38), і до того ж, як видно з вказаного протоколу, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування підозрюваного ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 проводилось в період часу з 10 год. до 10 год. 40 хв. 01.06.2018 року, а досліджені диски з відображенням фото вказаних постанов визначають час їх створення о 14 год. 41 хв. 01.06.2018 року, тобто поза межами вказаного часу ознайомлення, що ставить під сумнів як їх створення у вказаний час, так і те, що вказані постанови не містили підписів осіб, що їх винесли, на час ознайомлення з ними стороною захисту.

Що стосується Висновків експертів за результатами автотехнічного дослідження від 21.05.2018 № 12-1/622 та від 23.04.2018 № 12-1/653, які, на думку захисту, є недопустимими доказами, внаслідок того, що вони не містять відомостей про місце і час проведення експертизи, а висновок експерта № 12-1/622 не містить відповідей на 3 та 4 запитання, що ставились перед експертом, то колегія суддів з цим не погоджується, з огляду на те, що кожен із вказаних висновків, що були досліджені і під час апеляційного розгляду, в цілому відповідають вимогам ст. 102 КПК України, якою визначено відомості, що має містити висновок експерта, і зокрема, як у Висновку експерта від 21.05.2018 № 12-1/622, так і Висновку експерта від 23.04.2018 № 12-1/653, вказані відповіді на постановлені питання і щодо окремих з них зазначено про неможливість їх вирішення та з яких причин, а також вказані дата надходження матеріалів до експерта і дата та місце складання кожного з висновків, а зазначення конкретного місця (як то адреси місця проведення експертизи) та конкретного часу її проведення (як то дату початку та дату закінчення її проведення), як на тому наполягають захисники, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яким не висувається обов`язковості зазначення таких відомостей у висновку експерта.

Посилання сторони захисту на недопустимість як доказу постанови слідчого про призначення судової автотехнічної експертизи від 13.03.2017 через те, що вона містить виправлення кульковою ручкою з 2017 на 2018 і в такому вигляді, як вона є в матеріалах судового провадження,не була відкрита стороні під час виконання вимог ст. 290 КПК України,колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказана постанова не є доказом в розумінні ст. 84 КПК України, а є процесуальною підставою для проведення відповідної експертизи, та суд першої інстанції надав правильну оцінку вказаному процесуальному документу, констатуючи, що він містить описку у даті винесення, що є дійсно очевидним, адже подія кримінального правопорушення мала місце 03.11.2017 року, що за будь-яких обставин унеможливлювало винесення слідчим вказаної постанови 13.03.2017 року. Поряд з цим відсутність такої постанови (з виправленою датою) на час ознайомлення сторони захисту із матеріалами провадження є сумнівною, адже у Висновку експерта №12-1/653 від 23.04.2018 року зазначено про надходження при супровідному листі від 14.03.2018 року постанови слідчого про призначення судової автотехнічної експертизи від 13.03.2018 року.
Отже, дана описка, на переконання колегії суддів, не впливає на належність і допустимість зібраних у провадженні доказів.

Погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 10.05.2018, через проведення його з ОСОБА_11 без участі захисника, адже кримінальним процесуальним законодавством визначено випадки щодо обов`язкової участі захисника, а в інших випадках особа має заявити про це клопотання.
Як слідує з дослідженого і під час апеляційного розгляду протоколу слідчого експерименту від 11.05.2018 року, проведеного зі свідком - водієм ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 103-107), останньому були роз`яснені його права та обов`язки, однак будь-яких клопотань про залучення або надання йому захисника він не заявляв.
Поряд з цим колегія суддів вважає за необхідне зауважити про те, що проведення слідчого експерименту у даному провадженні було викликано клопотанням експерта від 20.03.2018 року щодо надання додаткових вихідних даних, а саме: встановити на якій відстані перебував автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , від місця наїзду на пішохода ОСОБА_16 , в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_11 та розташування даного транспортного засобу відносно елементів проїзної частини в момент об`єктивного можливого виявлення пішохода та в момент наїзду на пішохода; встановити об`єктивну видимість пішохода ОСОБА_11 з робочого місця водія в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди та ін., та відповідно експерту були направлені і, як слідує з Висновку експерта від 21.05.2018 року №12-1/622, ним використовувались для проведення експертизи саме ті вихідні дані, що були отримані під час проведення 14.05.2018 року слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 за участі адвоката ОСОБА_10 , тобто будь-якого впливу на достовірність експертного висновку дані протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 від 11.05.2018 року не мали.

Твердження захисника ОСОБА_9 висловлені в апеляційній скарзі з приводу ненадання судом оцінки тому факту, що потерпілий під час допиту в суді підтвердив, що він виходив на проїжджу частину перед зіткнення, а відтак, порушував п. 4.14 ПДР України, у зв`язку з чим створював аварійну обстановку, колегія суддів вважає надуманими, адже, як було встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується колегія суддів, дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті дій водія ОСОБА_11 , які не відповідали вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, що зобов`язують водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, і це порушення виявилося в тому, що ОСОБА_11 своєчасно не виявив на проїзній частині пішохода ОСОБА_16 , який рухався частково по узбіччю, а частково по вказаній проїзній частині, назустріч руху його автомобіля та являвся для водія ОСОБА_15 небезпекою для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, після чого негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, шляхом екстреного гальмування вказаного транспортного засобу із запізненням, а тому не зміг своєчасно зупинити транспортний засіб та здійснив наїзд вказаним транспортним засобом на пішохода ОСОБА_16 , внаслідок чого останньому спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, а отже, в даному випадку саме дії ОСОБА_11 перебувають у причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, здійснивши розгляд кримінального провадження у відповідності до вимог КПК України, і оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_16 середньої тяжкості тілесне ушкодження, та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час складання та затвердження обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , як про те вказує в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , колегією суддів не встановлено.

Так, твердження захисника ОСОБА_9 про відсутність формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_11 є надуманими, адже обвинувальний акт містить вказані відомості, як то передбачено у ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а лише наявність в обвинувальному акті посилання на те, що ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не вказує на відсутність формулювання обвинувачення, яке окремо міститься у змісті обвинувального акта стосовно ОСОБА_11 , який до того ж, відповідно до положень ч. 2 ст. 42 КПК України, набув статус обвинуваченого з моменту передачі обвинувального акта до суду.
Також, всупереч тверджень захисника, обвинувальний акт складений слідчим та затверджений прокурором 01 червня 2018 року, про що в ньому відображені відповідні відомості.
Та ж обставина, що в обвинувальному акті не зазначені відповідні поштові індекси за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_11 , не вказує на відсутність таких відомостей, визначених у ст. 291 КПК України, щоб унеможливлювало прийняття рішення у кримінальному провадженні.

Також колегією суддів не виявлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і під час судового розгляду даного кримінального провадження, адже останні стороною захисту в цілому пов`язуються із здійсненою судом першої інстанції оцінкою представлених стороною обвинувачення доказів, яка, на думку сторони захисту, є неправильною, що не відповідає дійсності і відповідні аргументи незгоди колегії суддів з вказаного приводу наведені вище.

Що стосується доводів захисника про неправомірність задоволення судом заявлених позовних вимог на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_16 - ОСОБА_13 про відшкодування шкоди шляхом стягнення її з ОСОБА_11 через те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_11 була застрахована в ТДВ "Страхове Товариство "Домінанта " і тому обов`язок відшкодування шкоди мав бути покладений на страховика, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, за змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( статті 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (вчинення ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілим відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок указаної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі і шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування має відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі якщо страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої собою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Виходячи із вказаних законодавчих положень, потерпілий обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого така особа застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України, підстав.

Потерпілий вправі одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застраховано цивільно-правову відповідальність такої особи. У цьому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правову відповідальність якої застраховано, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування й звернутися до свого страховика з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі, згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

А відтак, право цивільного позивача заявляти вимоги про відшкоду ОСОБА_11 до Богдана В.С. гарантовано законом і не може бути обмежено.

З матеріалів провадження вбачається, що представнико ОСОБА_16 го Фоменка Б. ОСОБА_8 м Брижатим С.В. було заявлено цивіл ОСОБА_11 до Богдана В.С. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (т. 1 а.п. 33-34).
Тому, суд першої інстанції, зважаючи на такі обставини та вимоги цивільного позову про стягнення на користь законного представника неповнолітньо ОСОБА_16 го ОСОБА_13 - Фоменко Н.В.завданої йому матеріальної та морально ОСОБА_11 з Богдана В.С., на противагу твердже ОСОБА_9 Петрунька І.В., дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_11 із Богдана В ОСОБА_13 ь Фоменко Н.В. на відшкодування матеріальної шкоди 1083 грн. 42 коп.,з урахуванням документів, представлених потерпілим в обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди, та на відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.
При цьому, у відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною третьою зазначеної норми передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування потерпілому моральної шкоди, завданої діянням ОСОБА_11 го Богдана В.С., суд першої інстанції, у відповідності зі ст. 23 ЦК України, врахував характер правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних страждань, які зазнав потерпілий після ДТП від отриманих тілесних ушкоджень, вимушеність змін у повсякденному житті, оскільки потерпілий був обмежений в своїх фізичних можливостях, не міг відвідувати навчальний заклад, брати участь у навчальному процесі, вирішувати самостійно побутові справи, змушений був звертатися за сторонньою допомогою, і виходячи із принципу розумності та справедливості, на противагу доводам захисника, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди на суму 15000 грн., з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, вважаючи протилежні тому твердж ОСОБА_9 Петрунька І.В. безпідставними, адже вочевидь, що ситуація, пов`язана з дорожньо-транспортною пригодою, яка виникла внаслідок ОСОБА_11 м Богданом В.С. під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому ОСОБА_16 Фоменку Б.С. середньої тяжкості тілесних ушкоджень, була психотравмуючою для нього та мала наслідком значні моральні переживання, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень із завданням фізичного болю і страждань від ушкодження здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків, а доказів на спростування цього стороною захисту надано не було.
А відтак, вказані дов ОСОБА_9 Петрунька І.В. про незалучення в якості співвідповідача ТДВ "Страхове Товариство "Домінанта"танеправомірність задоволення судом заявлених позовних вимог потерпілого про відшкодування шко ОСОБА_11 ягнення її саме з Богдана В.С., що в даному випадку жодним чином ОСОБА_11 прав та інтересів Богдана В.С., оскільки, після задоволення вимоги потерпілого, він не позбавлений права захистити свій майновий інтерес за договором страхування й звернутися до свого страховика з відповідною вимогою про відшкодування коштів, слід визнати безпідставними.

При цьому, як слідує з ма ОСОБА_8 вадження адвокат Брижатий С.В. ОСОБА_16 ником потерпілого Фоменка Б.С. ще зі стадії досудового розслідування, і жодних зауважень з приводу відсутності документів на підтвердження його повноважень, як представника потерпілого, у с ОСОБА_11 ту обвинуваченого Богдана В.С. не виникало, а також зважаючи на їх підтвердження і наданням відповідних документів під час апеляційног ОСОБА_9 оводи захисника Петрунька І.В. щодо подання до суду цивільного позову неуповноваженою особою не заслуговують на увагу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, визнаючи вирок суду законним та обґрунтованим, не вбачає підстав для його скасування із з ОСОБА_40 вадження стосовно Богдана В.М. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримання, що є змістом апеляційних вимог сторони захисту.
Поряд з цим, враховуючи, що обвинувачений помер 25 червня 2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.06.2020 року, виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ( т. 2 а.п. 138), то колегія суддів вважає розгляд питання правильності признач ОСОБА_11 ня обвинуваченому Богдану В.С., що є змістом апеляційних доводів та вимог прокурора, недоречним, а, зважаючи на ці обставини, приходить до висновку, що вир ОСОБА_11 ої інстанції щодо Богдана В.С. підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого, з огляду на що ОСОБА_9 арги захисника Петрунька І.В. та першого заступника прокурора мі ОСОБА_12 Стояновського Є.О. підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
ОСОБА_9 карги захисника Петрунька І.В. та першого заст ОСОБА_12 іста Києва Стояновського Є.О. задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від ОСОБА_11 вно Богдана Василя Сидоровича - скасувати, а кримінальне провадження №12017 ОСОБА_11 вно Богдана Василя Сидоровича закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________
Горб І ОСОБА_2 Балацька ОСОБА_3 Сілкова І.М.