Номер провадження: 11-кп/813/865/21
Номер справи місцевого суду: 496/1608/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 04.12.2020 року в кримінальному провадженні №0000114 від 15.02.2019 року,-

встановив:
оскаржуваним вироком суду:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сочі Краснодарського краю РФ, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12.12.2017 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_8 за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 12.12.2017 року, і остаточно призначено покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому обчислюється з моменту затримання, а саме з 15.02.2019 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили залишений без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 13448,48 гривень.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 15.02.2019 року разом з своєю співмешканкою - ОСОБА_10 , близько 15 годин 15 хвилин, вживав спиртні напої з ОСОБА_9 за місцем мешкання останнього, в приміщенні їдальні будинку АДРЕСА_1 . Під час вживання спиртних напоїв між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт на ґрунті того, що ОСОБА_9 нібито образив словами матір обвинуваченого, в ході якого ОСОБА_8 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, взяв зі столу, за яким вживали спиртні напої, кухонний ніж та наніс вказаним ножем останньому один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши тим самим ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини зліва, які згідно п. 2.1.3 п.п. «к» Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень (1995), відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в тому ж суді в іншому складі суду, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Також вказує, що вирок є незаконним і необґрунтованим, посилаючись на те, що під час судового розгляду справи прямих свідків події не встановлено, а потерпілий та обвинувачений самі не пам`ятають що відбулось. Суд у своєму вироку посилається на існування ряду експертиз, які підтверджують вину ОСОБА_8 у скоєнні злочину, проте не вказує, що дані обставини були пояснені обвинуваченим під час допиту, а саме те, що він намагався допомогти потерпілому та зупинити кровотечу, однак позиція обвинуваченого не отримала належної правової оцінки у вироку суду. Крім того, залишилось не висвітленим питання щодо існування умислу на нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а також не розкрито мотив злочину. Покази свідків не дають жодних вичерпних відповідей, що саме обвинувачений скоїв інкримінований злочин. Також суд обмежився допитом слідчого, який є зацікавленою особою. Разом з тим, слідчий не спростував твердження щодо відсутності захисника у ОСОБА_8 під час проведення слідчих дій. Судом не враховано, що обвинувачений є інвалідом другої групи, має травму голови (осколки в голові), не має руки, не має ока та погано чує.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, відповідає встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, визнаних судом доведеними, та ґрунтується на досліджених у ході судового розгляду і належним чином оцінених у вироку показаннях обвинуваченого, потерпілого, свідків, ряду письмових доказів, зокрема висновків експертиз, яким судом була надана оцінка з точки зору їх достатності та взаємозв`язку згідно вимог статей 94, 374 КПК України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини в суді першої інстанції, вона повністю підтверджується сукупністю досліджених районним судом доказів.

Так, суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , а також на письмові докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, які були безпосередньо досліджені та ретельно перевірені районним судом.
Дослідивши та оцінивши наведені докази, як окремо, так і в їх сукупності з урахуванням приписів ст.94 КПК України, суд вірно встановив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Підстав сумніватись та недовіряти показанням потерпілого, свідків у апеляційного суду немає, оскільки вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та в своїй сукупності узгоджуються між собою й з письмовими доказами.

Оскільки вказані показання та письмові докази не суперечать один одному, є чіткими, послідовними й такими, що взаємодоповнюють один одного, то, на думку суду, були вірно покладені в основу обвинувального вироку.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що районним судом не було з`ясовано зміст і спрямованість умислу обвинуваченого, на думку апеляційного суду є помилковим.

Вирішуючи питання про спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_8 під час вчинення злочину, суд встановив, що під час вживання спиртних напоїв між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт на ґрунті того, що ОСОБА_9 нібито образив словами матір обвинуваченого, в ході якого, ОСОБА_8 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, взяв зі столу, за яким вживали спиртні напої кухонний ніж та наніс вказаним ножем останньому один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши тим самим ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини зліва.
Відповідно до висновку експерта № 48 від 22.03.2019 року у потерпілого ОСОБА_9 виявлене ушкодження у вигляді: колото-різаної рани грудної клітини зліва. Дане пошкодження утворилося від дії гострого колючо-ріжучого предмета, про що свідчать дані з медичної документації, краї рани рівні, кути рани гострі, глибина ранового каналу переважає над шириною і довжиною рани. Наявне пошкодження згідно п. 2.1.3. «к» «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкодженню» (1995р) відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя. Враховуючи морфологічні ознаки рани, а саме лінійна форма рани, рівні краї, гострі кінці переважання глибини ранового каналу над довжиною і шириною рани, слід вважати, що пошкодження могло бути заподіяно дією колючо-ріжучого предмету можливо, ножем як це встановлено матеріалами справи. Найбільш ймовірно, що в момент заподіяння даного ушкодження ОСОБА_9 , нападника і потерпілого, було орієнтовано передніми поверхнями тулуба. Давність завданого пошкодження може відповідати часу встановленим матеріалами справи, а саме 15.02.2019 року (а.с. 145 149 т. 1).
Твердження адвоката ОСОБА_7 про те, що суд у своєму вироку посилається на існування ряду експертиз, які підтверджують вину ОСОБА_8 у скоєнні злочину, проте не вказує, що дані обставини були пояснені обвинуваченим під час допиту, а саме те, що він намагався допомогти потерпілому та зупинити кровотечу, не можуть бути прийняті та не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 , яка є дружиною потерпілого пояснила, що 15.02.2019 року, приблизно о 16:00 годині її забрали з роботи син з невісткою, висадили з автомобілю біля будинку та поїхали. Свідок зайшла до коридору та побачила жінку, яка перебувала у нетверезому стані та лежала біля вхідних дверей, потерпілий лежав в кімнаті в крові, далі лежав ОСОБА_8 . Коли обвинувачений підвівся, у нього в руках був ніж та його руки були в крові. Потерпілий говорив своїй дружині, що він нічого не пам`ятає.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона проживала з обвинуваченим у цивільному шлюбі. Щодо обставин справи свідок повідомила, що вона, обвинувачений та потерпілий 15.02.2019 року, приблизно о 15.30 сиділи та розпивали алкогольні напої вдома у потерпілого. Потерпілий з обвинуваченим голосно розмовляли, але ніякого конфлікту не було. Коли свідок пішла з будинку, обвинувачений залишився з ОСОБА_9 , від випитих алкогольних напоїв вона впала в коридорі біля виходу та заснула. Зазначила, що вона удари потерпілому не наносила. Також свідок вказала, що обвинувачений одного разу наніс їй порізи ножем в область плеча, оскільки коли обвинувачений випивав алкогольні напої, він ставав агресивним. На одязі свідка була її кров в зв`язку з тим, що обвинувачений ще вранці розбив їй губу.
З висновку експерта № 190 від 22 березня 2019 року вбачається, що на двох марлевих тампонах зі змивами з правої та лівої руки, вилучених у свідка ОСОБА_10 та на її гольфі («светр» - за ухвалою), знайдена кров людини, походження якої не виключається від самої свідка ОСОБА_10 та від підозрюваного ОСОБА_8 , при наявності у останнього пошкоджень з зовнішньою кровотечею на момент події. Походження крові від потерпілого ОСОБА_9 (носія антигену В) виключається. На жіночому комбінезоні вилученому у свідка ОСОБА_10 кров не знайдена. Зазначений висновок виключає на одязі ОСОБА_10 кров потерпілого та підтверджує ту обставину, що зранку того дня ОСОБА_8 розбив їй губу (а.п. 102-105 т. 1).
З висновку експерта № 191 від 25 березня 2019 року вбачається, що на фрагменті марлі зі змивом з лівої руки підозрюваного ОСОБА_15 , на його светрі та брюках, знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_9 та виключає від підозрюваного ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 . На брюках в об. №6 виявлено кров, походження якої не виключаються в результаті змішення крові потерпілого ОСОБА_9 з кров`ю підозрюваного ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , при наявності у останніх пошкоджень з зовнішньою кровотечою, якщо кров належить двом або більше особам. Крім цього антигени А та В властиві групі крові АВ за системою АВО, якщо кров походить від однієї людини, що підтверджує наявність на одязі обвинуваченого крові потерпілого, а з урахуванням свідчень дружини потерпілого, що коли вона зайшла до приміщення будинку, то ОСОБА_8 спав на підлозі, що спростовує твердження обвинуваченого, що кров з`явилась внаслідок його спроб допомогти потерпілому після прокидання (а.п. 106-109 т. 1).
З висновку експерта № 107 від 19.03.2019 року вбачається, що на передній поверхні футболки, в яку був одягнений потерпілий, виявлено пошкодження, які мають схожі морфологічні ознаки колото-різаних та могли утворитися від дії плоского колюче-ріжучого предмету, типу ножа, що має обушок та лезо і максимальну ширину поринулої частини не більше 2 см. Не виключається можливість спричинення вищеописаних пошкоджень клинком ножа, наданого на експертизу. Індивідуальні особливості травмуючого предмета в пошкодженнях не відобразилися, що підтверджує нанесення рани ножем, вилученим з місця події (а.п. 110- 115 т. 1).
На кухонному ножі, виявленому 15.02.2019 року під час огляду місця події за вищевказаною адресою, в об. №3-4 (маркування відділення) на клинку, знайдена кров людини, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_9 та виключає від підозрюваного ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 .
На ручці ножа (об. №1-2) - найдені потові виділення, походження яких не виключається від підозрюваного ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 та виключається від потерпілого ОСОБА_9 , що відповідає показанням вишезазначеного свідка ОСОБА_11 про те, що зазначений ніж тримав саме ОСОБА_8 .
Відповідно до висновку експерта № 83 від 22.04.2019 року не виключено, що наявне пошкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини зліва у громадянина ОСОБА_9 могло бути спричинено способом вказаним в ході проведення слідчого експерименту від 18.02.2019 року. Не виключено, що тілесне пошкодження у ОСОБА_9 могло бути заподіяне представленим для дослідження ножем, як на це вказує підозрюваний ОСОБА_8 , що підтверджує версію подій, яку поясняв обвинувачений при проведенні слідчого експерименту на досудовому слідстві (а.п. 140-144 т. 1).
З протоколу слідчого експерименту від 18.02.2019 року та відеофайлу, збереженого на електронному носії DVD-R диску, та дослідженого в судовому засіданні та з яких вбачається, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачений на місці вчинення злочину показав розташування його та потерпілого за столом, де вони вживали алкогольні напої та зазначив, що потерпілий під час бесіди почав говорити обвинуваченому про його матір, ОСОБА_8 прийняв висловлювання потерпілого в бік його матері за образу, так як останній висловився нецензурно. Також обвинувачений зазначив, що не пам`ятає як схопив ножа, але зазначив, що наніс потерпілому один удар в область тіла та показав, як наносив зазначений удар потерпілому. Далі обвинувачений зазначив, що не пам`ятає подій, які відбувались, пам`ятає лише, що потім прийшли родичі потерпілого. Зазначені докази підтверджують, що слідчий експеримент проводився з дотриманням норм КПК України, та ОСОБА_8 вільно пояснював хід подій, був спокійний. Щодо відсутності на слідчому експерименті захисника, то в матеріалах справи наявна письмова заява ОСОБА_8 , в якій він погоджується на його проведення за відсутності захисника (т. 1, а.п.132-139; т. 2, а.п. 38). Вказаний протокол підписаний обвинуваченим ОСОБА_8 без доповнень та жодних зауважень.
Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведене, правильно встановив, що умисел ОСОБА_8 був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого, тому він має нести відповідальність за ту шкоду, яку фактично було заподіяно, тобто за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Об`єктивних даних, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення за інших обставин, апеляційний суд за матеріалами даного кримінального провадження не встановив і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Виходячи з фактичних обставин даного кримінального провадження, а також того, що між обвинуваченим та потерпілим раптово виникли неприязні стосунки в ході словесного конфлікту на ґрунті того, що потерпілий образив матір обвинуваченого, внаслідок чого, ОСОБА_8 завдав удару ножем потерпілому ОСОБА_9 в область грудної клітини, локалізацію нанесеного удару, поведінку потерпілого, що передувала події, в діях ОСОБА_8 наявні ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а тому доводи захисника обвинуваченого про, начебто, невстановлення судом мотиву злочину, апеляційний суд до уваги не приймає.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про допущену судом першої інстанції невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо невизначення направленості умислу обвинуваченого, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то районний суд у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання та призначив йому покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, та відповідатиме меті покарання, передбаченій ст.50 КК України, з яким також погоджується і апеляційний суд.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінального процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування вироку суду.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 04.12.2020 року в кримінальному провадженні №0000114 від 15.02.2019 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4