Провадження № 1-кс/947/7226/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001066 від 21.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області встановлено проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження за №0001066 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

3 матеріалів вбачається, що з 2014 по 2018 рік ОСОБА_5 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду в м. Одесі від 18.12.2018 було розірвано шлюб між ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.02.2021 року встановлено, що транспортний засіб автомобіль марки «ФОРД ФОКУС» 2016 р/в, д/н НОМЕР_1 ,VIN-код НОМЕР_2 , гр. ОСОБА_5 придбала за запозичені кошти у брата і його дружини, про що свідчить наявна розписка, як доказ отримання коштів, і яке є майном, яке не підлягає поділу, і належить гр. ОСОБА_5 .

Разом з тим, незважаючи на відсутність дозволу ОСОБА_5 на користування автомобілем, ОСОБА_6 незаконно, всупереч волі потерпілої, заволодів автомобілем марки «ФОРД ФОКУС» 2016 р/в, д/н НОМЕР_1 ,VIN-код НОМЕР_2 , що підтверджується поясненнями і заявами потерпілої ОСОБА_5 , та досі користується автомобілем на свій розсуд.

Автомобіль марки «ФОРД ФОКУС» 2016 р/в, д/н НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 18.01.2018.

Вказаний автомобіль, ключ від автомобіля і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_5 є речовим доказам у кримінальному провадженні, зв`язку з цим на нього необхідно накласти арешт та зберігати при кримінальному провадженні.

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що на вищезазначене майно виникла необхідність накласти арешт, так, як існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально-протиправним шляхом, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження. У зв`язку з тим що особи, причетні до вчинення вказаного злочину, обізнані про те, що за викладеними фактами здійснюється досудове розслідування та розуміючи важливість збереження теперішнього стану автомобіль марки «ФОРД ФОКУС» 2016 р/в, д/н НОМЕР_1 ,VIN-код НОМЕР_2 для досудового розслідування можуть спотворити, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, перетворення, відчуження.

Слідчий в судове засідання не з`явилась.

Дослідивши матеріали, надані з клопотанням, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги п.3 ч.2 ст.171 КПК України, оскільки у матеріалах, долучених до клопотання відсутні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Крім того, слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні формально перелічено підстави арешту майна, однак клопотання не містить відповідного обґрунтування необхідності арешту зазначеного в клопотанні майна.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя позбавлений можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його.

Таким чином, клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час наявні всі правові підстави для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001066 від 21.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1