ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел. суду №11-кп/818/2541/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:
Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується за ч.1 ст. 14, ч.ч.4,5 ст. 27, п.п.1,6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України в готуванні, підбурюванні та пособництві умисного вбивства двох осіб, вчиненого на замовлення з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 20 серпня 2021 року.
Обґрунтовуючи рішення суд вказав, що ОСОБА_6 обвинувачується у особливо тяжкому насильницькому злочині, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а саме - у готуванні до вчинення умисного вбивства двох осіб на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.
Судом зазначено, що ризики, які були враховані судом при обранні ОСОБА_6 та неодноразовому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ході досудового розслідування та судового провадження, на даний час не зменшились та продовжують існувати.
Зазначено, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Судом враховано особу обвинуваченого та вказано, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину з особливими потребами.
Між тим, на даний час судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, свідки не допитані, тому судом зазначено про доведеність наявності ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання.
Крім того, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для визначення застави, оскільки на даній стадії судового провадження застава не здатна запобігти ризикам вчинення обвинуваченим вказаних вище дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обгрунтовуючи рішення при вирішенні питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 ч.4, ч.5 ст.27, п.п. 1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, суд зазначив, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суду не надано, тому з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, а також виконання процесуальних рішень у справі, судом прийнято за доцільне, продовжити строк тримання ОСОБА_6 під вартою.

Не погодившись з рішенням районного судузахисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 .
В обґрунтування вимог апелянт посилається на те, що районним судом не наведено обґрунтування застосування саме виняткового запобіжного заходу.
Прокурором не надано доказів щодо наявності обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, та наявності підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Зазначає, що стороною обвинувачення ОСОБА_6 незаконно обмежується в праві на побачення зі своїми рідними дружиною та донькою.
Апелянт, посилаючись на ст. 5 Конвенції та рішення ЄСПЛ, посилається на свавільне позбавлення волі обвинуваченого ОСОБА_6 .
Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі відсутній аналіз щодо можливості застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, як то: особисте зобов`язання, застава (в межах закону), домашній арешт.
До початку слухання справи, через канцелярію Харківського апеляційного суду, від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи без участі прокурора. В заяві зазначена позиція сторони обвинувачення, а саме те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не змінилися та продовжують існувати, не допитані свідки, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року просить залишити без змін.
Обвинувачений та його захисник не заперечували проти розгляду справи без участі прокурора.
Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог п.20-5 Перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту. Тому колегія суддів не вбачає порушення в розгляді головуючим клопотання прокурора одноособово.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, , вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те у якому підозрюється, обвинувачується, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Крім того, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , строк покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим та вважає, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, а отже апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про наявність у ОСОБА_6 , місця реєстрації та проживання, а також міцність соціальних зав`язків, наявність дружини та дитини, не гарантують бездоганну поведінку особи , яка обвинувачується в посягання на життя двох осіб.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який згідно пред`явленого обвинувачення пов`язаний із готуванням на посягання на життя двох осіб, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.
Обґрунтованість підозри не викликає сумнівів колегії суддів, оскільки , як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_9 діяв під спостереженням правоохоронних органів. Відтак, колегія суддів ставиться критично до доводів апелянта щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оскільки , відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 забезпечував зв`язок , надання грошей та зброї, у тому числі за кордоном, особі , яка мала вчинити вбивство двох осіб, і лише тому , що вказані дії були під контролем правоохоронних органів , цього не стало, і дійсні особи, вбивство яких замовлялось, залишились живими, колегія суддів вважає, що в разі обрання іншого запобіжного заходу, обвинувачений з великою вірогідністю може зникнути, тим чи іншим чином вплинути на розгляд справи, продовжити незакінчений злочин, або вчинити новий.
Застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Посилання захисника щодо упередженості суду та формального підходу до справи при розгляді цього кримінального провадження є суб`єктивними, так як апелянтом не надано будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження цих апеляційних доводів.
Крім того, посилання та той факт, що він має дружину та дитину, постійне місце реєстрації, міцні соціальні зв`язки не є підставою для зміни йому міри запобіжного заходу.

Даних щодо захворювань, які перешкоджають або унеможливлюють перебування ОСОБА_6 під вартою суду не надано.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
УхвалуМосковського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу Московського районного суду м. Харкова, на недопустимість порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, передбачених ст.28 КПК України.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді