КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4
за участю сторін:
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві з застосуванням відеоконференцзв`язку апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000197 щодо ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 348 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 2 ст. 357 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 липня 2021 року включно.
Як вбачається з постановленого рішення, при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував характеризуючи дані вказаних осіб, обсяг пред`явленого їм обвинувачення, вид та розмір покарання, яке загрожує останнім у разі доведення їх винуватості, на підставі чого прийшов до висновку про недостатність іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду в частині продовження його підзахисному
запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, відмовити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвалу суду є незаконною і необґрунтованою з огляду на те, що до клопотання прокурора не було додано жодного доказу на підтвердження того, що встановлені раніше ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого продовжують існувати, а також, що з`явилися нові.
Захисник заперечує існування у поведінці ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та вважає, що викладенні у клопотанні прокурора доводи з приводу того, що обвинувачений може ухилятися від суду, впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, є лише припущенням, яке не має доказового підґрунтя. При цьому, апелянт просить врахувати поведінку свого підзахисного як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового слідства. Зокрема те, що він жодного разу не порушував покладених на нього обов`язків, а також до свого затримання вісім разів перетинав державний кордон, про те завжди повертався до України. Посилається апелянт і на відсутність об`єктивних підстав вважати, що обвинувачений може впливати на свідків чи потерпілих, а також приховати, знищити чи пошкодити докази по справі.

Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, судом не забезпечено право ОСОБА_7 на розгляд справи у розумні строки, а тому його подальше перебування під вартою є неправомірним.
Також, на переконання захисника, питання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу вирішувалося незаконним складом суду. Свої доводи адвокат ОСОБА_10 мотивує тим, що близькі родичі судді ОСОБА_11 є працівниками поліції, що дає підстави вважати про упередженість судді, виходячи з пред`явленого його підзахисному обвинувачення.
Не погоджується апелянт і з висновками суду з приводу неможливості застосування щодо ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, з огляду на те, що останній не обвинувачується у вчиненні будь-якого насилля.
В апеляційні скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити вказаний запобіжний захід на більш м`який.
Згідно доводів апеляційної скарги, суд формально продовжив ОСОБА_8 строк тримання під вартою, не врахувавши належним чином практику Європейського суду з прав людини з приводу зменшення ймовірних ризиків неналежної процесуальної поведінки та можливості взяття ОСОБА_8 на поруки. Зокрема захисник зазначає, що клірик храму Різдва Божої Матері УПЦ в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_12 звернувся до суду з заявою про готовність взяти ОСОБА_8 на поруки.
Також, адвокат ОСОБА_5 просить врахувати, що її підзахисний більш ніж півтора року утримується під вартою, що суперечить міжнародній практиці. При цьому, апелянт вважає, що об`єктивні підстави для тримання обвинуваченого під вартою відсутні, оскільки заявлені прокурором ризики є лише припущенням та не підтверджуються жодними доказами.
Крім того, на переконання захисника, суд першої інстанції не надав відповідної оцінки тим обставинам, що досудове розслідування по справі вже завершилось, а відтак не можливо впливати на свідків та потерпілих, знищити, приховати чи пошкодити докази, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Що стосується посилань прокурора на намагання ОСОБА_8 пошкодити матеріали кримінального провадження за його обвинуваченням, то як зазначає ОСОБА_5 , вагомі докази цих обставин відсутні.
Безпідставними, на думку апелянта, є і доводи сторони обвинувачення щодо існування ризику переховування від суду, оскільки, будучи обізнаним про здійснення досудового розслідування та маючи можливість перетнути державний кордон, ОСОБА_8 не зробив цього та намагався встановити істину у справі.
Просить апелянт врахувати і дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, батьків літнього віку, постійне місце проживання, позитивні характеристики та є віруючою людиною.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000197 щодо ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 348 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 2 ст. 357 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 липня 2021 року включно.
Постановлене рішення суд мотивував тим, що сукупність матеріалів справи дають підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу може завадити спробам обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя.
З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 і ОСОБА_8 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які утворюють сукупність нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, приймаючи до уваги характеризуючи дані осіб обвинувачених, зокрема їх вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, в тому числі і те, що ОСОБА_7 обвинувачується у іншому кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 345 КК України, а саме у погрозі вбивства слідчому, а ОСОБА_8 обвинувачується у викраденні, умисному знищенні та пошкодженні особливо важливих офіційних документів, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження № 0000197, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Таке обмеження права ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Ті дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , на які посилається його захисник ОСОБА_5 , були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак вони не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.
Доводи захисника ОСОБА_5 про відсутність доказів того, що ОСОБА_8 намагався умисно знищити та пошкодити особливо важливі офіційних документи, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження № 0000197, спростовуються наданими суду матеріалами. При цьому, слід зазначити, що, у відповідності до вимог діючого законодавства, колегія суддів не перевіряє ці докази з точки зору їх належності чи допустимості, а також доведення винуватості, а виходить, згідно практики Європейського суду з прав людини, з принципу достатності відомостей, які дають підстави вважати про ймовірне вчинення таких дій.
Також, як вбачається з оскаржуваного рішення, судом надавалася відповідна оцінка заяві ОСОБА_12 про бажання взяти ОСОБА_8 на поруки. На підставі наданих матеріалів та конкретних обставин справи, суд прийшов до висновку про недостатність даного запобіжного заходу для запобігання існуючим в поведінці ОСОБА_8 ризикам.
Що стосується посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на помилковості висновків суду про не можливість визначення його підзахисному застави, то враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, яке спрямоване на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, колегія суддів, виходячи з положень ч. 4 ст. 183 КПК України, приходить до висновку, що при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , можна не визначати розмір застави.
Не ґрунтуються на вимогах ст. 75 КПК України і доводи адвоката ОСОБА_9 з приводу того, що вирішення питання про продовження його підзахисному строку тримання під вартою відбулося незаконним складом суду.

Доводи апелянтів про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні не дає підстави вважати про відсутні у поведінці обвинувачених ризиків, зокрема впливу на свідків, потерпілих, приховування, знищення чи псування доказів, або зменшення цих ризиків з огляду на те, що суд приймає рішення на підставі доказів безпосередньо досліджених у судовому засіданні.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року, а відтак апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_5 , задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , строком до 17 липня 2021 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3