У Х В А Л А
про арешт тимчасово вилученого майна

Справа №348/1528/21
Провадження №1-кс/348/281/21

12 липня 2021 року м. Надвірна

Слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заступника начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , розглянув клопотання заступника начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 та надійшло в провадження слідчого судді 12.07.2021 року.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000157 від 10.07.2021 року щодо кримінального провадження, у межах якого було подано клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку заступника начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:
Заступник начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Дане клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України та погоджене з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 .

В судовому засіданні заступник начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задоволити, з підстав наведених у ньому.

Слідчий суддя, вислухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, ч.3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Тому, з огляду на положення ч.2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч.2, 3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

В судовому засіданні встановлено, що вилучені 09.07.2021 року під час проведення санкціонованого обшуку у кримінальному провадженні № 0000027 за ч.3 ст. 185 КК України, за адресою: АДРЕСА_1 , у складському приміщенні речовини невідомого походження, ззовні схожі нафтопродукти, які зберігалися у металічних та полімерних бочках, є речовими доказами кримінального правопорушення і зберегли на собі його сліди і можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому необхідно у встановленому законом порядку накласти на дане майно арешт.

Відповідно до пунктів 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчий суддя констатує, що в якості мети та правової підстави для накладення арешту, визначеної п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, слід накласти арешт на майно з метою його збереження як речового доказу.

Обставин, які підтверджують, що заборона користування даним рухомим майном призведе до наслідків, визначених в ч.10 ст.170 КПК України, матеріалами провадження не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання органу досудового розслідування підлягає задоволенню та слід накласти арешт на рухоме майно.

Матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси користувача та власника майна відповідно, оскільки вилучені 09.07.2021 року під час проведення санкціонованого обшуку у кримінальному провадженні № 0000027 за ч.3 ст. 185 КК України, за адресою: АДРЕСА_1 , у складському приміщенні речовини невідомого походження, ззовні схожі нафтопродукти, які зберігалися у металічних та полімерних бочках, є речовими доказами кримінального правопорушення і зберегли на собі його сліди і можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є речовими доказами кримінального правопорушення і зберегли на собі його сліди і можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170-173, 175, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання заступника начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна задоволити.
Накласти арешт на:
- полімерну бочку із вмістом всередині речовини невідомого походження, ззовні схожої на нафтопродукти, із вказаної бочки взято зразок речовини, яку поміщено до скляної тари і позначено № 1;

-полімерну бочку із вмістом всередині речовини невідомого походження, ззовні схожої на нафтопродукти, із вказаної бочки взято зразок речовини, яку поміщено до скляної тари і позначено № 2;

-полімерну бочку із вмістом всередині речовини невідомого походження, ззовні схожої на нафтопродукти, вказана бочка герметично закрита;

-полімерну бочку із вмістом всередині речовини невідомого походження, ззовні схожої на нафтопродукти, із вказаної бочки взято зразок речовини, яку поміщено до скляної тари і позначено № 3;

-металічну бочку із вмістом всередині речовини невідомого походження, ззовні схожої на нафтопродукти, із вказаної бочки взято зразок речовини, яку поміщено до скляної тари і позначено № 4;

-металічний механізм із нашаруванням речовини невідомого походження, ззовні схожої на нафтопродукти.

Зберігати вищевказане майно на території ПП «Прикарпаткомплект», що за адресою: смт. Богородчани, вул. М. Грушевського, 52, Івано-Франківської області, .

Ухвала підлягає негайному виконанню заступником начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 .
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково відповідно до ст.174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення відповідно до п.9 ч.1 ст.ст.309, 395 КПК України.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1