пр. № 1-кс/759/1685/21
ун. № 759/4833/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , розглянувши клопотання дізнавача відділу дізнання Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 про накладення арешту подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487 від 07.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання відділу дізнання Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 про накладення арешту на автомобіль «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Клопотання мотивоване тим, що в період часу з 16 год. 28.02.2021 по 16 год. 06.03.2021 невстановлена особа із автомобіля марки «Рено модус» державний номерний знак НОМЕР_2 припар кованого біля буд. 46-в по просп. Академіка Палладіна в м. Києві, таємно викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме чотири автомобільні колеса R-15, вартістю 6000 грн. в подальшому під час проведення слідчих (розшукових) дій за вчинення вказаного кримінального правопорушення викрито ОСОБА_6 , було вилучено: чотири автомобільні колеса R-15, які останній викрав 06.03.2021 із автомобіля марки «Рено модус» державний номерний знак НОМЕР_2 припар кованого біля буд. АДРЕСА_1 та перевозив на автомобілі «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 . Після цього, 10.03.2021 в ході огляду місця події вказаний автомобіль «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 на якому ОСОБА_6 перевозив викрадені чотири автомобільні колеса R-15. Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_6 користується автомобілем «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , який зареєстровано на ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене дізнавач просить накласти арешт на майно, яке було вилучено у ОСОБА_6 в ході проведення огляду місця події, а саме автомобіль «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 на якому останній перевозив викрадені чотири автомобільні колеса R-15.

Відповідно до ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дізнавач в судовому засіданні підтримала клопотання про накладення арешту з підстав, зазначених прокурором в клопотанні.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000487 зареєстроване 07.03.2021 про те, що в період часу з 16 год. 28.02.2021 по 16 год. 06.03.2021 за адресою: АДРЕСА_1 невстановлена особа таємно викрала чотири автомобільні колеса з автомобіля марки «Рено модус» державний номерний знак НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_5 .

В клопотанні про накладення арешту на майно дізнавач зазначає, що під час проведення слідчих (розшукових) дій викрито ОСОБА_6 . Крім того, дізнавач вказує, що під час огляду місця події 09.03.2021 у ОСОБА_6 було вилучено чотири автомобільні колеса R-15, які останній перевозив у багажнику автомобіля «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Однак вказане клопотання та додатки до нього не містять відомостей, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного правопорушення.

Крім того, в клопотанні дізнавач вказує, що автомобіль «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , однак у додатках до клопотання немає жодного документу, який би підтверджував право власності на вказаний автомобіль.

Відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 3, 5 ст. 132 КПК України).

Звертаючись з клопотаннями про накладення арешту на майно з метою належного зберігання речових доказів, дізнавач лише цитує відповідні положення ст. ст. 98, 170 КПК України, проте не зазначає, яким критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, відповідає таке майно, не надає жодних доказів на підтвердження своїх слів, дізнавачем у клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.

Більше того, дізнавач взагалі не вказує у клопотання необхідність застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна. Наведене свідчить про не встановлення органом дізнання дійсних обставин справи, недоведення обставин, на які дізнавач посилається в клопотанні, що свідчить про його безпідставність та необґрунтованість.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що в силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження і потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

При вирішенні питання арешту майна актуальною є практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Зосимов проти України» (Заява № 4322/06) від 07.07.2016 (набуло статусу остаточного 07.10.2016).

В п. 73 наведеного рішення ЄСПЛ зазначено, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності для цілей статті 1 Першого протоколу, як і для обговорених вище цілей статті 8, передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає в себе свободу від свавілля (див., серед інших джерел, рішення у справі «Смірнов проти Росії» (Smirnov v. Russia), заява № 71362/01, пп. 55-56, від 7 червня 2007 року, та рішення у справі «Коваль та інші проти України» (Koval and Others v. Ukraine), заява № 22429/05, п. 125, від 15 листопада 2012 року).

Суд вважав, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (див. вищезгадані рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (див., наприклад, рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov) (п. 76. рішення ЄСПЛ у справі «Зосимов проти України»).

Отже, при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З долучених до клопотання дізнавача додатків, вбачається, що володільцем автомобіля «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_7 .

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 є третьою особою щодо майна якої вирішується питання про арешт. Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Тобто, з клопотанням про арешт майна третьої особи майна ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні повинен був звертатися прокурор, а не дізнавач. Згідно вимог КПК України дізнавач не уповноважений за даних умов бути суб`єктом звернення з клопотанням до слідчого судді про арешт майна третьої особи.

Отже, зміст клопотання дізнавача свідчить про не доведеність існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вищезазначене майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Більше того, з клопотанням про арешт майна третьої особи звернулася до слідчого судді не уповноважена КПК України особа.

У зв`язку з чим, у задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно третьої особи майно ОСОБА_7 «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 необхідно відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання дізнавача відділу дізнання Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 про накладення арешту на автомобіль «Нісан Прімера» державний номерний знак НОМЕР_1 подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487 від 07.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1