Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/145/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 82 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2020 року.

Цією ухвалою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 20.04.2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна,
відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Кримінальне провадження розглянуто за участю

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою місцевого суду ОСОБА_7 засудженому 20.04.2015 Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна, відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції вказав, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання допустив п`ять порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО, начальника відділення та начальника установи. Чотири стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочувався три рази правами начальника відділення та начальника установи. З осені 2019 року не працевлаштований. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається утримувати в охайному стані свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу. Не приділяє уваги необхідності дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи.
Комісією державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)», 13.08.2019 року протокол №17, засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України - заміна не відбутої частини строку покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
Також, комісією державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)», 26.05.2020 протокол № 12, засудженому ОСОБА_7 відмовлено в умовно - достроковому звільненні як такому, що не довів свого виправлення.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення та до нього не може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.
Не погоджуючись з рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2020 року, постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Обгрунтовує свої вимоги тим, щопри розгляді клопотання засудженого судом першої інстанції не в достатній мірі враховано, що ОСОБА_7 був в деякі періоди 2016 - 2019 років офіційно працевлаштований, має три заохочення, має лише одне стягнення, що свідчать про те, що він став на шлях виправлення.
Засуджений ОСОБА_7 працевлаштований майже увесь час відбування покарання в ПВК №49. Перерви в праці мали місце лише у зв`язку із відсутністю роботи за спеціальністю слюсаря. Саме через ставлення до праці і мали місце заохочення засудженого. Факт бажання працювати та доводити своє виправлення засуджений довів і тим, що спромігся працевлаштуватись, адже робочих місць у колонії нараховується близько п`ятнадцяти, а засуджених більше трьох сотень.
Отже, засуджений заслуговує на заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке (обмеження волі), оскільки своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених у ст. 51 КК України.

Пунктом 3 частини 4 статті 82 КК України регламентовано, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Пунктами 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», визначено, що головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Так, ОСОБА_7 засуджений 20.04.2015 Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.

Відповідно до ЗУ «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року - залік становить 01 рік 01 місяць 10 днів.

Початок строку: 16.09.2014 року. Кінець строку: 06.08.2022 року.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що відмовляючи у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції правильно вказав, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання допустив п`ять порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО, начальника відділення та начальника установи, чотири стягнення погашені у встановленому законом порядку. ОСОБА_7 заохочувався три рази правами начальника відділення та начальника установи.

З осені 2019 року засуджений не працевлаштований. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається утримувати в охайному стані свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу. Не приділяє уваги необхідності дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи.

13.08.2019 комісією державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)», протокол №17, засудженому ОСОБА_9 відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України заміна не відбутої частини строку покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

26.05.2020 комісією державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)», протокол № 12, засудженому ОСОБА_7 відмовлено також і в умовно-достроковому звільненні як такому, що не довів свого виправлення.

Згідно із ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, про те, що ОСОБА_7 лише намагається стати на шлях виправлення, оскільки його поведінка та ставлення до праці не є сумлінними, відтак засуджений не довів своє виправлення.

Отже, до ОСОБА_7 не може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

Доводи наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 відносно того, що ОСОБА_7 був в деякі періоди 2016 - 2019 років офіційно працевлаштований, має три заохочення, має лише одне стягнення, що свідчать про те, що він став на шлях виправлення, колегія суддів вважає такими, що самі по собі не впливають на ступінь виправлення засудженого, а враховуються у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питання про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, тому не є підставою для застосування до нього положень ст. 82 КК України.

На переконання колегії суддів, засуджений ОСОБА_7 під час всього часу відбування покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів те, що він став на шлях виправлення.

Враховуючи поведінку ОСОБА_7 протягом всього строку відбування покарання, оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей у провадженні в сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для досягнення цілей покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним, з чим погоджується і колегія суддів.

Інших переконливих даних, які б могли свідчити про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, захисник не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, оскільки доводи захисника ОСОБА_6 не знайшли підтвердження, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4