Справа № 462/3355/21
провадження 1-кп/462/461/21
У Х В А Л А

25 червня 2021 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000049 від 25.03.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України
встановив:
На розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження № 0000049 від 25.03.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту. Зокрема покликається на те, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Водночас, саме формулювання обвинувачення є неконкретним, його положення не містять жодних посилань на факт того, що ОСОБА_4 є службовою особою та підпадає під визначення ч.3 ст. 191 КК України. Також не вбачається, що прокурором було диференційовано діяння об`єктивної сторони злочину, який передбачений ч.4 ст. 191 КК України, зокрема, на діяння, які виключно можуть здійснити спеціальні суб`єкти (службові особи) і які вони здійснили та дії, які може здійснити та/або здійснив загальний суб`єкт для утворення відповідного складу злочину. Зазначає, що на розгляді Залізничного районного суду м. Львова знаходиться не обвинувальний акт, а повідомлення про підозру від 19.04.2020 року. Також обвинувальний акт не містить конкретного обвинувачення ОСОБА_4 , зокрема часу, місця, способу заволодіння, також не містить обставин, які визначають форму умислу, корисливий мотив та мету дій ОСОБА_4 . Об`єктивна сторона інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень в обвинувальному акті не визначена. За відсутності зазначення конкретних дій, які були б встановлені органом досудового слідства, у яких вбачається, на думку сторони обвинувачення , ознаки протиправності та кримінально караного діяння, сторона захисту позбавлена можливості належним чином реалізовувати конституційне право на захист від пред`явленого обвинувачення, також не визначено корисливого мотиву та мети діяльності. Також прокурор зазначив у обвинувальному акті неправильну правову кваліфікацію, а саме: прокурором не враховано, що ОСОБА_4 не є спеціальним суб`єктом, також прокурором не встановлено причинний зв`язок між оберненням майна і матеріальною шкодою. В даному випадку, виявивши порушення порядку організації та проведення вхідного контролю, передбаченого відомчими нормативними актами, що містить в собі склад дисциплінарного проступку, без врахування будь-яких причинно-наслідкових зв`язків стороною обвинувачення прийнято рішення притягнути ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. Також в матеріалах справи відсутня інформація про здійснення прокурором виділення відносно ОСОБА_4 чи інших осіб з кримінального провадження № 0000049 та про здійснення досудового розслідування відносно службових осіб РФ "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", які в розумінні кримінального законодавства є спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Окрім цього, відсутні обов`язкові об`єктивні озаки заволодіння чужим майном, зокрема, обернення майна на користь винного чи інших осіб, причиновий зв`язок між оберненням майна та матеріальною шкодою. Покликається на те, що розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотив кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення. За таких обставин захисник вважає, що стороною обвинувачення в обвинувальному акті порушено вимоги Кримінального кодексу України, а саме формулу кваліфікації злочину, а як наслідок, обвинувальний акт не містить кваліфікації кримінального правопорушення, яка описана в так званих фактичних обставинах, що в контексті ст.ст. 110, 291, 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту.
Прокурор заперечив проти задоволення клопотання захисника, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України. Покликання на певні обставини є прерогативою дослідження доказів в судовому засіданні.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акту та просить його задоволити.
Представник потерпілого зазначив, що при вирішенні даного клопотання покладається на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
У підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Вимоги до обвинувального акту встановлені у ч. 2 ст. 291 КПК України.
Згідно із положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Такий недолік обвинувального акту, як неконкретність обвинувачення виключає можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду. Обвинувальний акт із вказаним недоліком повинен бути повернутий прокурору.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.
Натомість, як слідує з обвинувального акта, виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення не дає можливості однозначно стверджувати, які ж саме дії ставляться йому у вину. Так, до суду прокурором скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого у великих розмірах. Однак, при викладені фактичних обставин справи поряд з іншим також зазначено, що " ОСОБА_4 в силу закріплених службових обов`язків на займаній посаді, мав забезпечити проведення належного вхідного контролю якості та комплектності поставленої продукції згідно умов договору в порядку, визначеному відомчими нормативними документами. Разом з тим ОСОБА_4 при надходженні 13.03.2020 року на склад депо кришок циліндра, діючи умисно, з метою подальшої заміни вищеаказаного товару, не провів вхідний контроль згідно з вимогами нормативних документів. Внаслідок таких умисних дій виробничим підрозділом "Локомотивне депо Львів-Захід" РФ "Львівська залізниця 13.03.2020 року були прийняті кришки циліндра, які мали явні, візуальні недоліки та зміни маркування та приховані недоліки. Втрата активів внаслідок придбання майна, використання якого за призначенням неможливо на суму 552 720 грн. Разом з тим, при формулюванні обвинувачення, зазначено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді головного інженера ВП "Локомотивне депо Львів-Захід" РФ "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном підприємства, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою приховання подальшої заміни товару, який прийнятий згідно актів приймання-передачі № 6, № 7 від 17.02.2020 року, а саме кришок циліндра в кількості 7 одиниць, накришки циліндра, які мали явні, візуально видимі ознаки попереднього використання та зміни маркування і приховані недоліки, що унеможливлювало їх використання за призначенням, достовірно знаючи про якість кришок, які були поставлені відповідно до вимоги № 66 від 13.03.2020 року на СП "Локомотивне депо Львів-Захід" регіональної філіі "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", заволодів щляхом зловживання службовим становищем майном РФ "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на суму 552 720 грн., що є великим розміром. Тобто, викладаючи фактичні обставини та формулюючи обвинувачення, органом досудового слідства зазначено, що ОСОБА_4 заволодів шляхом зловживання службовим становищем майном РФ "Львівська залізниця" АТ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на суму 552 720 грн., проте жодним чином не зазначивши в обвинувальному акті, яким чином заволодів майном, зазначивши лише, що він не провів вхідний контроль, внаслідок чого були прийняті кришки циліндра, які мали недоліки, що унеможливило їх використання, що призвело до втрати активів РФ "Львівська залізниця"на суму 552 720 грн.. Тобто в обвинувальному акті жодним чином не зазначено, в чому полягала об`єктивна сторона такої дії як заволодіння майном. При чому така озака має місце тоді, коли особа обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб. Такий виклад обставин свідчить про те, що обвинувачення сформульовано не конкретно.
Це є суттєвим недоліком, який допущений в обвинувальному акті та потребує усунення, щоб в подальшому не виникало жодних сумнівів у відсутності обмежень в реалізації обвинуваченим права на захист.
Виклад обвинувачення - це прерогатива прокурора, однак спосіб формулювання такого повинен відповідати наведеним критеріям однозначності, чіткості і зрозумілості для сторони захисту.
Така позиція викладена у Постанові ВСУ від 11.11.2020 року. справа № 750/9145/18.
У зв`язку із цими, встановленим в ході підготовчого судового засідання, невідповідностями обвинувального акту вимогам КПК України суд вважає за необхідне повернути прокурору.
Керуючись ст.ст.291, 314, 376, 392 КПК України, суд
у х в а л и в :
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000049 від 25.03.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя/підпис/
З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_1