ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5381/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-сс/819/239/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ухвали слідчих суддів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі :

головуючого судді : ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.04.2021 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна, а саме мобільного телефону MI imei НОМЕР_1 , з сім-картою оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_2 , а також Iphone Model A 1387, з розбитим екраном, вилучених 02.04.2021 року з салону автомобілю «Рено Меган» номерний знак НОМЕР_3 , які на праві власності належать ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що слідчим порушено вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України та пропущено строк на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, яке подано до суду з порушенням вказаного строку, не доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, підстав для арешту тимчасово вилученого майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, заслухавши сторони в судових дебатах, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Колегією суддів встановлено, що 01.04.2021 року до ЄРДР внесено відомості про злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, про те, що 01.04.2021 року в період часу з 09.00 до 11.00 годин невстановлена особа обманним шляхом проникла на територію охоронюваної автостоянки, розташованої біля будинку 156 по вул. Сенявіна в м. Херсоні, з якої незаконно заволоділа автомобілем Мерседес-Бенз моделі Спрінтер 316, д.н. НОМЕР_4 , 2016 року випуску.

01.04.2021 року за вказаним фактом СВ ХРУП ГУНП в Херсонській області до ЄРДР внесено відомості за № 0000176 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

02.04.2021 року під час огляду автомобілю «Рено Меган» номерний знак НОМЕР_3 за участю його власника ОСОБА_10 та з його письмового дозволу було вилучено мобільний телефон MI imei НОМЕР_1 з сім-картою оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_5 , а також Iphone Model A 1387, з розбитим екраном, належні ОСОБА_8

02.04.2021 року вказані речі визнані речовими доказами.

02.04.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 01.04.2021 року близько 06 год. 00 хвилин усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, проник на охоронювану територію автостоянки поблизу буд.156 по вул. Сенявіна в м. Херсоні, маючи прямий умисел, корисливий мотив та мету спрямовану на протиправне заволодіння транспортним засобом, маючи ключі від автомобіля, отримав повний доступ до засобів керування транспортним засобом, незаконно заволодів автомобілем Мерседес-Бенз моделі Спрінтер 316, д.н. НОМЕР_4 , 2016 року випуску, червоного кольору, який належить ОСОБА_11 , тим самим позбавив її права розпоряджатись та користуватись транспортним засобом на власний розсуд та використав зазначений автомобіль у своїх власних цілях, а саме: попросив раніше знайомого ОСОБА_10 перегнати автомобіль в гаражний кооператив «Ротор», який знаходиться по вул. Нефтянників в м. Херсоні.

Підозра обґрунтована показаннями самого ОСОБА_8 , який не заперечував, що 01.04.2021 року в одному з будинків на вул. Сенявіна знайшов ключі від автомобіля «Мерседес», який підібрав, на автостоянках поблизу цього будинку відшукав потрібний автомобіль, відчинив дверцята за допомогою знайденого ключа та подзвонив своєму знайомому таксисту на ім`я ОСОБА_12 , який приїхав на цю автостоянку, сів за кермо автомобіля «Мерседес» та на його прохання відігнав його на територію гаражу на вул. Нефтяників в м. Херсоні. Про те, що автомобіль крадений він ОСОБА_12 не повідомляв; протоколом огляду автомобіля «РЕНО Меган», належного ОСОБА_10 , під час якого вилучено мобільні телефони ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення собі за фотознімками для впізнання свідку ОСОБА_13 , яким зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_10 , як чоловіка, який 01.04.2021 року приїхав на автостоянку на автомобілі марки «Рено» та підсів до іншого чоловіка в автомобіль марки «Мерседес Спрінтер» НОМЕР_4 , на якому обидва чоловіки поїхали з автостоянки.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень, тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що вказані докази є неналежними та недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 є неприйнятними.

На цій стадії провадження законодавець не вимагає від органу досудового розслідування володіти усією сукупності доказів, які б вказували на особу, як таку, що вчинила злочин, достатньо декількох з них, які обґрунтовано свідчать про причетність особи до вчинення злочину.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Вагомість зібраних у справі доказів, які вказують на обґрунтованість підозри саме ОСОБА_8 у вказаному провадженні доведена слідчим та сумнів не викликає.

02.04.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, посилаючись на те, що вказане майно має значення для кримінального провадження, містить ознаки речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, а саме було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Врахувавши вимоги ст. ст. 98, 170, 173 КПК України, того, що вилучені під час проведення огляду мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою забезпечення їх збереження, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незаконність цього рішення, відсутність підстав для арешту тимчасового вилученого майна, колегія суддів виходить з наступного.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого та обставини, на які посилається останній, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, фактично відповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на вимоги ст.170 КПК, задовольнив клопотання та наклав арешт на майно, вилучене під час огляду місця події, зазначивши про те, що воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України. Слідчий суддя також послався на те, що не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що у свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді та вважає, що вилучені в ході огляду місця мобільні телефони відповідають критеріям визначеним ст.98 КПК, а тому в даному кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.289 КК України, це майно може бути речовими доказами та потребує детального дослідження в ході досудового розслідування.

Апеляційний суд визнає також непереконливими доводи адвоката про незаконність рішення слідчого судді про накладення арешту на майно з посиланням на те, що у клопотанні не зазначено, які сліди злочину зберегли на собі мобільні телефони.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив, що вилучені мобільні телефони можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та потребує огляду, а у разі необхідності і експертного дослідження.

За наведених вище обставин, доводи апелянта про незаконність рішення слідчого судді про накладення арешту з посиланням на те, що вилучені мобільні телефони не мають відношення до даного кримінального провадження, є непереконливими, а тому апеляційний суд погоджується з доводами прокурора та рішенням слідчого судді щодо існування ризику спотворення, знищення або втрати вилученого майна.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності на вилучене майно завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено.

Апеляційний суд звертає увагу, що питання про доцільність подальшого арешту на вилучене майно буде перевірено на стадії досудового розслідування протягом нетривалого часу, про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а власник цього майна або його представник, вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК, у разі нівелювання подальших підстав для подальшого арешту майна.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали, слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта про порушення слідчим передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України строку на звернення до суду із клопотанням є безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Майно ОСОБА_8 було тимчасово вилучено в ході огляду автомобіля ОСОБА_10 02.04.2021 року. В той же день прокурор направив до суду поштою клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, що підтверджено штампом поштового відділення на конверті (а.с.46). До суду клопотання надійшло поштою 06.04.2021 року та в цей же день зареєстровано.
Відповідно до ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
З огляду на приписи ст. 116 КПК факт здачі слідчим клопотання на пошту 02.04.2021 року свідчить про дотримання ним строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, належним чином вмотивованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального закону.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 422 КПК України.

постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від13.04.2021 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон MI imei НОМЕР_1 , з сім-картою оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_2 , а також Iphone Model A 1387, які на праві власності належать ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: три підписи