Справа №491/937/20
УХВАЛА
06 травня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,

за участю:

-секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

-прокурора ОСОБА_3 ,

-особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом про кримінальну відповідальність, до досягнення віку кримінальної відповідальності ОСОБА_4 ,

-захисника особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом про кримінальну відповідальність, до досягнення віку кримінальної відповідальності ОСОБА_5 ,

-законного представника особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом про кримінальну відповідальність, до досягнення віку кримінальної відповідальності ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000182, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2020 року за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, яке передбачене ч.1 ст.185 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бокове Любашівського району Одеської області, учня 6-го класу КЗ «Ананьївський спеціалізований ліцей спортивного профілю Одеської обласної ради», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-прокурори у кримінальному провадженні прокурори Любашівської окружної прокуратури: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

-захисник особи, , яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом про кримінальну відповідальність, до досягнення віку кримінальної відповідальності адвокат ОСОБА_5 ,

-законний представник особи, , яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом про кримінальну відповідальність, до досягнення віку кримінальної відповідальності ОСОБА_10 ,

-потерпілий у кримінальному провадженні - ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000182, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2020 року за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, яке передбачене ч.1 ст.185 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6 травня 2021 року потерпілий ОСОБА_11 у підготовче судове засідання не з`явився.

Проте, 28 квітня 2021 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_11 , в якій він просив суд підготовче судове провадження та подальший судовий розгляд здійснювати за його відсутності.

Суд бере до уваги, що у відповідності до положень ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

При цьому, прокурор, неповнолітній ОСОБА_4 , його захисник та законний представник не заперечували проти проведення судового засідання за відсутності потерпілого.

З урахуванням викладеного, думки учасників судового процесу, наявності заяви потерпілого, в якій він, користуючись своїми правами, просив суд розглядати справу за його відсутності, суд вважав за можливе провести судове засідання за відсутності потерпілого, про що без виходу до нарадчої кімнати постановив відповідну ухвалу.

У судовому засіданні прокурор Любашівської окружної прокуратури доводи, викладені в клопотанні підтримала та зазначила, що досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_4 вчинив діяння, передбачені особливою частиною Кримінального кодексу України до досягнення віку, з якого настає кримінальна відповідальність, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування до нього примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки на строк 1 рік.

Малолітній ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнає, в подальшому подібних дій не вчинятиме.

Законний представник та захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні погодились з думкою прокурора та просили клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру.

В подальшому прокурором було надано суду матеріали, що характеризують малолітнього ОСОБА_4 та підтверджують процесуальні витрати.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до висновку, що клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру підлягає застосуванню, виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 500 КПК України судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Під час судового розгляду встановлено, що 07 квітня 2020 року у вечірню пору доби, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, малолітній ОСОБА_4 , який не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження за пропозицією останнього, з метою вчинення крадіжки чужого майна, прибули до нежитлового домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зайшли на територію неогородженого подвір`я домоволодіння, де шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для них обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, таємно викрали бувший у використанні залізний кутник довжиною 1 м 93 см вагою 27,3 кг, з полками по 10 см, товщиною 7,5 мм, вартістю 313 гривень 95 копійок та бувший у використанні залізний кутник довжиною 1 м 29 см, вагою 27,3 кг, з полками по 10 см, товщиною 7,5 мм, вартістю 272 гривень 55 копійок, які знаходились біля стіни підсобного приміщення, чим спричинив матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 586 гривень 50 копійок. Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд завдавши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

За наведених обставин в діях малолітнього ОСОБА_4 вбачаються ознаки вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна.

Також, встановлено, що реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 08 квітня 2020 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, малолітній ОСОБА_4 , який не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, за пропозицією останнього, прибули до нежитлового домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зайшли на територію подвір`я нежитлового домоволодіння, огорожа якого відсутня, де шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, таємно викрав бувшу у використанні поперечину навіски (у зборі з вилкою і шворнем) до трактора ЮМЗ-6, вартістю 493 гривень 95 копійок, бувший у використанні генератор до трактору ЮМЗ-6, вартістю 618 гривень 08 копійок, бувший у використанні вал до циркулярної пили з диском діаметром 33 см, вартістю 300 гривень 00 копійок та бувшу у використані залізну трубу довжиною 92,5 см, діаметром 20 см та вагою 9,3 кг, вартістю 93 гривень 00 копійок, які знаходились біля стіни підсобного приміщення, чим спричинив матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 1505 гривень 03 копійок. Викраденим майном ОСОБА_4 в подальшому розпорядився на власний

За наведених обставин в діях малолітнього ОСОБА_4 вбачаються ознаки вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна.

Крім того, під час судового розгляду встановлено, що реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 09 квітня 2020 року близько 02 години 00 хвилин, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування не надалось можливим, малолітній ОСОБА_4 , який не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, за пропозицією останнього, прибули до нежитлового домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ,, зайшли на територію подвір`я нежитлового домоволодіння, огорожа якого відсутня, де шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, таємно викрав бувший у використанні порожній газовий балон об`ємом 50 літрів, вартістю 400 гривень 00 копійок, який знаходився на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_11 , чим спричинив матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 400 гривень 00 копійок. Викраденим майном ОСОБА_4 в подальшому розпорядився на власний розсуд.

За наведених обставин в діях малолітнього ОСОБА_4 вбачаються ознаки вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна.

Вчинення вказаних діянь за наведених обставин було підтверджено малолітнім ОСОБА_4 під час його допиту в судовому засіданні та учасниками кримінального провадження не оспорювалися.

Таким чином під час судового розгляду було встановлено, що мало місце вчинення суспільно небезпечного діяння, що відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.501 КПК України.

Як вбачається з клопотання про застосування примусових заходів та інших матеріалів справи ОСОБА_4 є особою 16 грудня 2008 року народження, тобто на момент вчинення зазначених суспільно небезпечних діянь йому виповнилось 11 років, що відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.501 КПК України.

Згідно частини 1 статті 21 Кримінального кодексу України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

При цьому, частиною 2 статті 21 КК України особи, що вчинили кримінальні правопорушення у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності лише за умисне вбивство (статті 115-117), посягання на життя державного чи громадського діяча, працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця, судді, народного засідателя чи присяжного у зв`язку з їх діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя, захисника чи представника особи у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги, представника іноземної держави (статті 112, 348, 379, 400, 443), умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121, частина третя статей 345, 346, 350, 377, 398), умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (стаття 122, частина друга статей 345, 346, 350, 377, 398), диверсію (стаття 113), бандитизм (стаття 257), терористичний акт (стаття 258), захоплення заручників (статті 147 і 349), зґвалтування (стаття 152), сексуальне насильство (стаття 153), крадіжку (стаття 185, частина перша статей 262, 308), грабіж (статті 186, 262, 308), розбій (стаття 187, частина третя статей 262, 308), вимагання (статті 189, 262, 308), умисне знищення або пошкодження майна (частина друга статей 194, 347, 352, 378, частини друга та третя статті 399), пошкодження шляхів сполучення і транспортних засобів (стаття 277), угон або захоплення залізничного рухомого складу, повітряного, морського чи річкового судна (стаття 278), незаконне заволодіння транспортним засобом (частини друга, третя статті 289), хуліганство (стаття 296).

З наведеного вбачається, що ОСОБА_13 було вчинено суспільно небезпечне діяння, передбачене частиною 1 статті 185 КК України, до досягнення віку з якого настає кримінальна відповідальність, але після досягнення одинадцятирічного віку.

Згідно частини 2 статті 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні підстави для застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, при цьому при обранні таких заходів суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 105 КК України примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Частиною 3 статті 105 КК України визначено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

При цьому, Верховний Суд в постанові від 10 червня 2020 року у справі №161/7253/18 зазначив, що підставою для звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності або від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру виступає можливість їх виправлення без призначення покарання. Можливість такого виправлення випливає з оцінки поведінки неповнолітнього до і після вчинення злочину, його ставлення до навчання, роботи та інших обставин, що свідчать про невелику небезпечність особи неповнолітнього.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» зазначив, що судам слід мати на увазі, що передбачений ч. 2 ст. 105 КК перелік примусових заходів виховного характеру є вичерпним. Поряд із застосуванням одного чи декількох із них суд може в передбаченому законом порядку призначити неповнолітньому вихователя з урахуванням позитивних даних про певну особу та її здатності благотворно впливати на поведінку неповнолітнього. Ця особа має підтвердити у судовому засіданні свою згоду бути вихователем.

Згідно пункту 5 Постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» Застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК, яке є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Пунктом 6 Постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» роз`яснено, що обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Пунктом 9 визначено, що до спеціальних навчально-виховних установ відповідно до п.5 ч.2 ст.105 КК направляють неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. До таких установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Докладний перелік останніх наведено у п. 11 Інструкції про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання Необхідно також ураховувати застереження щодо протипоказань для направлення неповнолітніх до зазначених установ, які містяться у пунктах 12, 14 Інструкції.

При цьому, ОСОБА_4 за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, вчинив суспільно небезпечні діяння вперше, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учнем КЗ «Ананьївський спортивний ліцей», сім`єю ОСОБА_14 забезпечено йому відповідні умови проживання, відносини в родині позитивні.

Вказане підтверджується відповідними довідками та іншими документами, наданими суду прокурором та долученими до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , вчинення належного виховного впливу на нього та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, достатнім буде застосування до нього примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки.

У кримінальному провадженні наявні речові докази, а саме: металеві кути у кількості 2 штук, довжиною до 2 метрів, навісне обладнання до трактору ЮМЗ-6, генератор до трактору ЮМЗ-6 та деталі від циркулярної пили вал з диском, труба металева довжиною 1 метр та газовий балон червоного кольору, які згідно розписки від 14 квітня 2020 року передані на зберігання потерпілому ОСОБА_11 .

Долю зазначених речових доказів слід визначити у відповідності до положень статті 100 КПК України.

З клопотання та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати, а саме:

- 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 28 квітня 2020 року №225-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 28 квітня 2020 року №226-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 653 гривні 80 копійок висновок експерта від 29 квітня 2020 року №227-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 29 квітня 2020 року №228-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 490 гривні 35 копійок висновок експерта від 30 квітня 2020 року №229-СП за результатами судової товарознавчої експертизи;

- 1307 гривні 60 копійок висновок експерта від 7 травня 2020 року №82 ОД за результатами судової автотоварознавчої експертизи.

Наведені процесуальні витрати підтверджені відповідними довідками, які були надані суду прокурором.

При цьому, згідно частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З наведеної норми вбачається, що КПК України можливість стягнення з винної особи витрат на залучення експерта пов`язано виключно з фактом ухвалення щодо особи обвинувального вироку.

Вказане узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, який в постанові від 15 березня 2018 року у справі №390/1488/17 зазначив, що «Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави тільки у разі ухвалення обвинувального вироку. Апеляційний суд прийшов до правильного висновку про необхідність виключення з резолютивної частини ухвали рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на проведення експертизи, оскільки, судом першої інстанції обвинувальний вирок не ухвалювався.».

При цьому, згідно частини 3 статті 119 КПК України у разі зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Цивільний позов прокурором та потерпілим під час досудового провадження та судового розгляду не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-124, 369-372, 498-501 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000182, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2020 року за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, яке передбачене ч.1 ст.185 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бокове Любашівського району Одеської області, учня 6-го класу КЗ «Ананьївський спеціалізований ліцей спортивного профілю Одеської обласної ради», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки, а саме: заборони відвідувати у нічний час з 22 години 00 хвилин до 6 години 00 хвилин розважальні заклади строком на 1 рік.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: металеві кути у кількості 2 штук, довжиною до 2 метрів, навісне обладнання до трактору ЮМЗ-6, генератор до трактору ЮМЗ-6 та деталі від циркулярної пили вал з диском, труба металева довжиною 1 метр та газовий балон червоного кольору, у відповідності до положень статті 100 КПК України повернути за належністю.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, а саме: - 490 гривень 35 копійок висновок експерта від 28 квітня 2020 року №225-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 490 гривень 35 копійок висновок експерта від 28 квітня 2020 року №226-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 653 гривні 80 копійок висновок експерта від 29 квітня 2020 року №227-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 490 гривень 35 копійок висновок експерта від 29 квітня 2020 року №228-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 490 гривень 35 копійок висновок експерта від 30 квітня 2020 року №229-СП за результатами судової товарознавчої експертизи; - 1307 гривень 60 копійок висновок експерта від 7 травня 2020 року №82 ОД за результатами судової автотоварознавчої експертизи, віднести на рахунок держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні прокурором та потерпілим не заявлено.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

Ухвала набувала законної сили "___"_____________20___року.