КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Білоцерківська виправна колонія № 35» матеріали кримінального провадження № 0008938, внесеного 27 вересня 2018 року до ЄРДР за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оліївка, Олександрійського р-ну, Кіровоградської обл., громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не одноразово судимого:
- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. 31 травня 2018 року звільнений з ВК № 6 Кіровоградської області умовно-достроково, невідбутий строк покарання 10 місяців 17 днів;
- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року до покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна, належить йому на праві власності.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного за даним вироком покарання частково приєднано покарання, призначене за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року, та визначено покарання у виді 7 років 5 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2015 року, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання цивільного позову, судових витрат та речових доказів.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного цим вироком покарання ОСОБА_5 частково приєднати покарання, призначене вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року, визначивши йому покарання у виді 7 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві приватної власності. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати покарання, призначене вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2015 року, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності. У решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурором зазначено про те, що обвинувачений 23 червня 2020 року засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна. Інкримінований злочин за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_5 вчинено 23 вересня 2018 року, тобто, до ухвалення вироку Святошинським районним судом м. Києва від 23 червня 2020 року. Проте, всупереч положень ч. 4 ст. 70 КК України, судом першої інстанції при призначенні покарання за сукупністю злочинів додаткове покарання призначене за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року ОСОБА_5 призначено не було. Прокурор вважає, що призначення основного покарання без додаткового є м`якшимза призначення основного та додаткового покарання одночасно, а виправлення помилки суду першої інстанції та погіршення становища обвинуваченого можливе шляхом ухвалення нового вироку апеляційним судом в цій частині, якщо про це просить прокурор в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, захисника та обвинуваченого, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 23 вересня 2018 року приблизно о 01 годині перебував біля станції метро «Чернігівська», де побачив ОСОБА_9 , в той час, як обидва вживали алкогольні напої у вуличному кафе, після чого ОСОБА_9 направився у бік зупинки громадського транспорту, а ОСОБА_5 прослідував за ним. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_9 та шляхом ривка відкрито викрав сумку, типу барсетка, вартістю 500 гривень, в якій знаходилось наступне майно: мобільний телефон марки «Хонор 7Х» ІМЕІ1: № НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: № НОМЕР_2 вартістю 6000 гривень, дві банківські картки «Приват Банк», з яких у подальшому зняв грошові кошти на загальну суму 9000 гривень, а також гроші в сумі 300 гривень.
З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 15800 гривень.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості та дослідженими в судовому засіданні, і висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку.

Фактичні обставини кримінального правопорушення прокурором не оспорюються та не заперечуються, як і не заперечується кваліфікацій дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного обвинуваченому покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів доходить такого висновку.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме його характер та ступінь суспільної небезпеки, те, що вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який розлучений, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховував його вік та стан здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше засуджувався за злочини проти власності, і суд вже звільняв його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, однак, це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин, суд не знайшов підстав для застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. ст. 69, 75 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.186 КК України - 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вид і розмір призначеного обвинуваченому покарання за вчинений злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється, і з таким видом і розміром покарання, призначеного обвинуваченому, з урахуванням обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого погоджується й колегія суддів.

Окрім того, суд першої інстанції, враховуючи засудження ОСОБА_5 вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року, призначив йому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, а також остаточне покарання призначив на підставі ст. 71 КК України з урахуванням того, що ОСОБА_5 не відбув покарання, призначене за попереднім вироком Святошинського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року і злочин вчинив у період умовно-дострокового звільнення з міць позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування відносно ОСОБА_5 положень ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів та сукупності вироків, проте, не погоджується з покаранням, призначеним обвинуваченому із застосуванням зазначених норм закону.

Так, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого ОСОБА_5 засуджений оскаржуваним вироком, вчинений 23 вересня 2018 року, тобто, до постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року.
З огляду на викладене, суд першої інстанції при призначенні покарання за сукупністю злочинів обґрунтовано застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, призначивши покарання шляхом часткового складання покарань за даним вироком та оскаржуваним вироком, проте, допустився помилки, призначивши тільки основне покарання у виді позбавлення волі та залишивши поза увагою той факт, що обвинуваченому було призначено ще й додаткове покарання у виді конфіскації майна, що належить йому на праві власності, на що обґрунтовано посилається прокурор.
Таким чином судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів було допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказане порушення потягло за собою і неправильність застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків, про що також обґрунтовано зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, внаслідок неправильного застосування закону України судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню та відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України є підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції в цій частині.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ті самі обставини, які враховані судом першої інстанції, та доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді та розмірі, яке призначив суд першої інстанції.
З урахуванням того, що ОСОБА_5 вказаний злочин вчинив до постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року, колегія суддів вважає необхідним на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за даним вироком та за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року, за сукупністю злочинів призначити обвинуваченому основне покарання у виді та розмірі, призначеному судом першої інстанції з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації мана, що належить обвинуваченому на праві власності.
Оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 вчинив у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року, колегія суддів до призначеного покарання на підставі ст. 71 КК України частково приєднує невідбуту частину покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2015 року, та вважає необхідним за сукупністю вироків призначити обвинуваченому остаточне основне покарання у виді та розмірі, призначеному судом першої інстанції, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, що належить обвинуваченому на праві власності.

Саме таке покарання буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та буде необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, вирок суду в частині призначення покарання - скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку в цій частині.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати в частині призначеного покарання, постановивши новий вирок:
Призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за даним вироком та за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року, за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_5 покарання у виді 7 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2015 року, та остаточно, за сукупністю вироків, призначити ОСОБА_5 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня його оголошення, обвинуваченим ОСОБА_5 , який перебуває під вартою, в той же строк, з дня вручення копії вироку.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3