Справа№ 309/886/20
Провадження № 1-кп/309/433/20
У Х В А Л А

14 червня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

її захисника ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

перевіривши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, в кримінальному провадженні №0000295, внесеному до ЄРДР 19.03.2020 року щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Хустського районного суду Закарпатської області 27 квітня 2020 року із Хустської місцевої прокуратури надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000295 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року по вказаному клопотанню було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисником особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору. Вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і з цих підстав просила повернути його прокурору. Обґрунтовуючи підстави повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, посилалася на обставини, викладені у письмовому клопотанні, долученому до матеріалів кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру підсудне Хустському районному суду, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України та вважає, що є всі підстави для призначення клопотання до розгляду по суті.

Представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_7 підтримали думку прокурора та вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру слід призначити до розгляду.

Законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 підтримала клопотання захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження з приводу можливості призначення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до судового розгляду, перевіривши матеріали клопотання, суд вважає, що таке слід повернути прокурору, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що слідчий Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 у виді госпіталізації для примусового лікування у психіатричному закладі із звичайним наглядом.

Відповідно до частини другої статті 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

В порушення вимог ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_4 не містить позиції щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Участь особи, стосовно якої передбачається застосування заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання. Однак відомості щодо можливості участі ОСОБА_4 у розгляді клопотання про застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру, мають бути відображені у клопотанні про застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру.

Вирішення питання про можливість участі особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, брати участь у судовому розгляд є важливою гарантією дотримання права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, відповідно до ст. 503 КПК України, примусові заході медичного характеру, застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Однак, в порушення вимог КПК України, у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_4 не міститься жодних посилань на те, що вона є суспільно небезпечною, а також на ступінь небезпечності психічно хворої для себе або інших осіб, що має значення при постановленні судом ухвали про застосування певного виду примусових заходів медичного характеру.

Одночасно суд звертає увагу прокурора на неприпустимість формулювання, які викладені у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру, які суперечать вимогам КПК України та КК України в частині поняття мети примусових заходів медичного характеру та особливого порядку здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

В клопотанні поданому до суду, зазначено, що в ході досудового розслідування проведено судово-психіатричну експертизу № 54 від 10.04.2020року, згідно висновку якої встановлено, що ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді хронічного маячного розладу. В період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Разом з тим, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру у встановлені фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_4 зазначено, що 19 березня 2020 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 зайшла через незачинені двері до подвір`я будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 де умисно, тобто усвідомлюючи протиправність, карність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно - небезпечних наслідків, з мотивів явної неповаги до суспільства, зневажливо ставлячись до громадського порядку, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральність та добропристойність, з особливою зухвалістю грубо порушуючи громадський порядок, тримаючи в руках заздалегідь заготовлену сокиру підійшла до автомобіля БМВ 330 та нанесла удар вказаною сокирою по передній частині капоту, пошкодивши його. Не припиняючи свої злочинні дії ОСОБА_4 , тримаючи в руках сокиру, підійшла до вхідних дверей будинку де нанесла ще один удар по скло пакету, в результаті чого розбила його та, розмахуючи сокирою перед ОСОБА_8 , погрожувала їй та членам її сім`ї розправою і вбивством.

Таким чином, як зазначено в клопотанні, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (злочину), а саме: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК України).

Згідно з ч. 1 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання.

Як вбачається з клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 54 від 10.04.2020 року, ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді хронічного маячного розладу. В період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляє ОСОБА_4 можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованих їй діянь.

Разом з тим, в клопотанні про застосування заходів медичного характеру, зазначено, що у ОСОБА_4 виник прямий умисел на порушення громадського порядку, і вона усвідомлювала значення своїх дій у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 19, 23, 24 КК України, в клопотанні йде посилання на наявність умислу, мети та мотиву, тоді як згідно з висновком експертизи, ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин посилання у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру на винуватість особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, у вчиненні кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України не відповідає вимогам закону, оскільки не враховує особливостей здійснення досудового розслідування стосовно осіб, які в стані неосудності вчинили діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність.

У випадку вчинення суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності можна вести мову тільки про те, чи мало воно місце. В такому разі, умисел, мотив та мета, як вольові ознаки виключаються і мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

Таким чином, клопотання не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо таке не відповідає вимогам КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000295 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, з додатками слід повернути прокурору для усунення вищезазначених недоліків.

Керуючись ст. 291, 292, 314 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України в кримінальному провадженні № 0000295, внесеному до ЄРДР 19.03.2020 року щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, повернути прокурору Хустської окружної прокуратури.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошено 17 червня 2021 року о 12 годині 00 хвилин.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1