Справа №: 343/734/17
Провадження №: 1-кп/0343/35/21
У Х В А Л А
про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

22 липня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

в присутності запасного судді - ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000409 відносно обвинувачених:

ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_10 ,

перекладача грузинської мови - ОСОБА_11 ,

захисників: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

В С Т А Н О В И В:

на розгляді в Долинському районному суді Івано - Франківської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою Долинського районного суду Івано - Франківської області від 03.06.2021 обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 01 серпня 2021 року.

Прокурор ОСОБА_10 подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обинуваченим.

Обґрунтовує клопотання тим, що метою продовження дії запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків. ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів. До злочинів готувались заздалегідь розробленим та узгодженим між всіма учасниками детального плану, вживали заходів конспірації та уникнення викриття вчинених злочинів, використовували зброю, транспорт та засоби зв`язку, а тому є підстави вважати, що кожен з них буде вчиняти перешкоди, спрямовані на знищення доказів у кримінальному провадженні, впливати на потерпілих та їх рідних, свідків, відомості про яких стали відомі під час ознайомлення з матеріалами відповідно до вимог ст. 290 КПК України з метою уникнення кримінальної відповідальності, завдавши значної шкоди для швидкого судового розгляду кримінального провадження. З метою уникнення від кримінальної відповідальності, обвинувачені можуть переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, або переховати викрадені речі, місцезнаходження яких не встановлено під час досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших учасників у даному провадженні.

Наведене вказує на те, що існують ризики передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які свідчать про те, що в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинувачені не будуть виконувати покладені на них процесуальні обов`язки та матимуть можливість перешкоджати швидкому судовому розгляду.

Окрім цього, обвинувачені ніде офіційно не працевлаштовані, джерела отримання доходів невідомі, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 є громадянами іншої держави, раніше несудимі в порядку ст. 89 КК України і фактично не мають постійного місця реєстрації в Україні. ОСОБА_9 , який раніше неодноразово судимий, є жителем м. Новоград - Волинського Житомирської області. ОСОБА_6 зареєстрований в с. Поляниця Болехівської міської ради та до утримання під вартою проживав в АДРЕСА_1 , раніше несудимий в порядку ст. 89 КК України. Судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває. Вважає, що ризики, які виправдовують тримання під вартою обвинувачених не зменшились. З наведених підстав просив задовольнити подані клопотання.

В судовому засіданні прокурор підтримав подані ним клопотання та просив їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_15 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який.

Захисниця ОСОБА_19 просила змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_13 також просив змінити його підзахисному ОСОБА_16 запобіжних захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, на цілодобовий домашній арешт, оскільки його підзахисним укладено договір оренди житла в м. Івано - Франківську та смт. Вигоді.

Захисник ОСОБА_12 просив змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки відсутні докази причетності його підзахисного до вчинення кримінальних правопорушень, він має сімю та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей.

Обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 підтримали позицію своїх захисників.

Заслухавши прокурора, обвинувачених та їх захисників, дослідивши доводи, викладені в клопотанні, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Для об`єктивного вирішення питання про продовження строку дії тримання під вартою або заміну запобіжного заходу на більш м`який колегії суддів необхідно дати відповіді на такі питання:
1) чи на цей час існують обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України?
2) чи може будь-який із більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим ризикам?
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).
Згідно п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та ст. 331 КПК України, згідно якої під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 183 КПК України).
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Як передбачено ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Ризики вчинення обвинуваченими дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ними таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачені обов`язково здійснюватимуть такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачені наразі мають об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Крім того, необхідно належним чином оцінити наявність ризиків, які виправдовують продовження тримання під вартою, та які можна обґрунтувати конкретними обставинами справи, а не абстрактними формулюваннями, надаючи належну оцінку індивідуальним обставинам. Наведення таких аргументів може виправдовувати тримання під вартою (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграф 88). Такі аргументи не можуть використовувати формалістичну та абстрактну мову, також не дозволяється щоразу при розгляді питання про тримання під вартою використовувати ідентичні або стереотипні формулювання, автоматично продовжувати тримання під вартою (Рішення у справі Lisovskij проти Литви від 2 травня 2017 року, заява № 36249/14, параграф 77).
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинуваченим інкриміновано ряд умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчинені групою осіб та супроводжувались зухвалою поведінкою виконавців із застосуванням зброї та використанням заходів конспірації для уникнення викриття кримінальних правопорушень у різних областях України, за які, у разі визнання їх винуватими, передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі. Кожен із обвинувачених без будь - яких сталих офіційних матеріальних доходів та соціальних зв`язків.
Зокрема, ризик переховування від суду залишається реальним з огляду на тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для них наслідками.
Суд враховує, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є громадянами іншої держави, вони без постійного місця реєстрації в Україні, що свідчить про їх реальну можливість переховуватися від суду на території іноземних держав. ОСОБА_9 до взяття під варту проживав в Житомирській області.
На час розгляду даного клопотання даних про те, що ОСОБА_6 одружений не надано та до матеріалів кримінального провадження не долучено. Крім цього, під час розгляду кримінального провадження колегією суддів не здобуто даних, які б свідчили, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може брати участь в судових засіданнях та отримувати медичну допомогу при необхідності в умовах ДУ "Івано - Франківська установа виконання покарань №12". Навпаки, встановлено, що уповноваженими особами ДУ "Івано - Франківської установи виконання покарань №12" задовольняються клопотання як самого ОСОБА_6 так і сторони захисту про його систематичні обстеження у спеціалістів приватних лікувальних закладів та надається необхідна медична допомога.
Долучена захисницею ОСОБА_14 в попередніх судових засіданнях копія договору оренди будинку в с. Сілець в Львівській області, укладеного на користь ОСОБА_8 01.12.2020, не свідчить протилежного. Крім того, не надано доказів, що вказаний житловий будинок належить на праві власності наймодавцеві, тобто, що останній уповноважений на укладення такого договору. А щодо встановлення домашнього арешту за місцем проживання співмешканок ОСОБА_8 та ОСОБА_16 не надоного жодної інформації про точну адресу останніх. Натомість встановлено, що ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зареєстровані в Республіці Грузія.
Окрім цього, суд вважає доведеним існування ризику незаконного впливу обвинувачених на потерпілих, цивільні позови яких ще не дослідженні судом. Показання потерпілих отримуються судом усно шляхом їх допиту безпосередньо в судовому засіданні. А отже, за відсутності дієвого запобіжного заходу такий ризик є реальним. Встановлено, що ОСОБА_6 є жителем м. Долини Івано - Франківської області, який до моменту інкримінованих йому дій спілкувався з потерпілим ОСОБА_20 .
Таким чином, обвинувачені можуть чинити вплив або узгоджувати спільні дії між собою, в тому числі з метою переконати їх змінити показання.
Крім того, колегія суддів вважає, що обвинувачені можуть прешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки їхня неналежна поведінка, яка неодноразово проявлялась в судовому засіданні, ускладнює об`єктивне дослідження доказів з метою вирішення справи в межах розумних строків. Крім того, залишається незмінна обгрунтована підозра.
Суд при вирішенні поданих прокурором клопотань також бере до уваги поведінку обвинувачених під час розгляду кримінального провадження, які неодноразово нецензурно висловлювались, вели себе агресивно, порушуючи порядок у залі судового засідання, на зауваження головуючого судді не реагували. Відмовлялись виходити на заздалегідь призначене дистанційне судове засідання.
Щодо посилання захисників про тривалий розгляд кримінального провадження та перебування обвинувачених під вартою протягом значного часу, колегія суддів, хоч і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина, не свідчить, що вона перешкоджала чи може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність кримінального провадження, великий об`єм матеріалів, які досліджуються судом, та соціальний інтерес до злочинів, у вчиненні яких обвинувауються ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , зокрема проти власності, громадської безпеки, волі, честі та гідності особи. Суд у складі колегії наголошує, що саме поведінка обвинувачених та захисників, які періодично зловживають своїми правами, створюють перешкоди для розгляду кримінального провадження, про що неодноразово наголошував суд.
Одночасно із встановленням обставин, що зумовлюють існування зазначених ризиків, чинне законодавство зобов`язує суд перевірити також можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до особи.
Частиною 1 статті 176 Кримінально процесуального кодексу України встановлено альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи. Однак, висока ймовірність переховування обвинувачених від суду, а також їх впливу на учасників провадження не дозволяє суду зробити висновок про можливість запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Неналежне виконання ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обов`язків обвинувачених, які визначені КПК України, вказують на те, що у разі застосування судом до них більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, вони можуть навмисно не виконувати та ігнорувати процесуальні обов`язки, покладені на них цим запобіжним заходом.
Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи відомості про осіб обвинувачених, а також те, що строки, на які продовжені запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою відносно них спливають, виходячи з принципу презумпції невинуватості, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 чи ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, про які вказують захисники, на даний час не спроможний гарантувати їх належну поведінку. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.
Твердження сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених та відсутність ризиків колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні ряду умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчинено групою осіб та супроводжувались зухвалою поведінкою виконавців. Це ті обставини, які не потребують для свого підтвердження інших даних.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла переконання, що продовження строку тримання під вартою обвинувачених не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, яке є остаточним, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу та підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів.
Таким чином, суд у складі колегії суддів вбачає достатньо підстав для задоволення клопотань, поданих прокурором, та вирішує продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою до 19 вересня 2021 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 197, 331, 336, 395 КПК України, суд у складі колегії суддів-,

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - задовольнити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 19 вересня 2021 року включно.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 19 вересня 2021 року включно.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів -до 19 вересня 2021 року включно.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів -до 19 вересня 2021 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали доручити начальнику Державної установи "Івано - Франківська установа виконання покарань № 12", направивши копію ухвали на електронну адресу е-mail .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3