Справа № 161/3681/21 Провадження №11-сс/802/110/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:запобіжний захід. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваної ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та підозрюваної ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 (ЄРДР за № 0002459),

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням, яке погоджене із процесуальним прокурором ОСОБА_9 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Біличі Іваничівського району Волинської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, заміжньої, не працюючої, раніше не судимої, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.301 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0002459.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2021 року в задоволенні клопотання слідчого відмовлено, застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на 2 (два) місяці, тобто до 26 квітня 2021 року з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, а також доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, однак не доведено обставин, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.
В поданій апеляційній скарзі підозрювана ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 вважають ухвалу слідчого судді необґрунтованою. Посилаються на те, що прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про існування ризиків, визначених ст.177 КПК України. Також зазначають, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, заміжня, раніше не судима, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, у вчиненому щиро розкаюється, а також має намір найближчим часом працевлаштуватись. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, не має постійного джерела доходу. Також зазначає, що ОСОБА_8 проживає разом з іншим підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а тому вона може незаконно впливати на його, оскільки вони проживають за однією адресою. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційних скарг, підозрювану та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, при цьому заперечували доводи апеляційної скарги прокурора та просили застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, прокурора, який апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримав та заперечив апеляційну скаргу сторони захисту і просив застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_8 винятковий запобіжний захід, пояснення слідчого, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.
В силу статей 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.
Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_8 слідчим суддею були дотримані.
Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України;
- наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені ст.177 КПК України, а саме, переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні;
Як убачається з матеріалів провадження, 25 лютого 2021 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України, яке відноситься до категорії тяжких.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.
Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
При судовому розгляді клопотання слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя встановив, що матеріали клопотання містять дані щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, однак не містять переконливого обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.
Саме лише посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також ймовірне в майбутньому покарання у вигляді позбавлення волі не свідчить про безумовне недотримання нею процесуальних обов`язків, які на його можуть бути покладені при обранні іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.
Аналогічні твердження неодноразово знаходили своє відображення і у ряді рішень Європейського суду з прав людини.
Зокрема ЄСПЛ у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Згідно з п. 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правила сталі 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.
Не може утримання підозрюваного під вартою бути застосовано і з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летіли проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».
Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Вирішуючи питання про запобіжний захід, суд повинен враховувати вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема справи «Харченко проти України», «Комарова проти України», «Калашніков проти Росії», в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання осіб під вартою, а саме:
- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;
- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується задовільно, заміжня, добровільно здала на зберігання слідчому паспорт для виїзду за кордон.
Той факт, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а також проживає з іншим підозрюваним у даному кримінальному провадженні, самі по собі не є вирішальними обставинами для обрання їй найсуворішого запобіжного заходу.
На думку суду, враховуючи при цьому наведені вище обставини, запобіжний захід саме у виді цілодобового домашнього арешту зможе належним чином забезпечити необхідні процесуальні обов`язки підозрюваного.
З огляду на викладене, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому зазначені в клопотанні слідчого підстави, в яких він просить застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження.
Також апеляційний суд з урахуванням вищезазначених обставин, до ОСОБА_8 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання, а тому апеляційна скарга сторони захисту до задоволення не підлягає.
На думку суду апеляційної інстанції, застосований слідчим суддею щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе дієво запобігти доведеним прокурором ризикам та повністю забезпечить виконання підозрюваною своїх процесуальних обов`язків.
Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та підозрюваної ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: