Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

22 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001801 від 24.03.2019 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року
стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, не судимого, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289 та ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання:
-за ч. 3 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць без конфіскації майна.
-за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту ухвалення вироку.
Обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, але не більше як на 60 днів, до 24.06.2021 року, у виді тримання під вартою (ухвалою Рівненськогго апеляційного суду від 18 червня 2021 року продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів до 16 серпня 2021 року).
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 2826 гривень 18 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 , 24 березня 2019 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, перебуваючи на території підприємства за адресою: АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до боксу в якому зберігалися ключі від транспортних засобів, які знаходяться на вищевказаній території, всупереч волі власника ОСОБА_9 , взяв ключ від належного потерпілій автомобіля ВМW 740, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, шляхом приведення в дію двигуна, незаконно заволодів автомобілем та використав вказаний автомобіль для пересування.
24 березня 2019 року, приблизно о 17 годині 05 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем ВМW 740, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він незаконно заволодів з території підприємства за адресою: провулок Робітничий, 3Б, в м. Рівне, не врахував дорожню обстановку та допустив наїзд на бетонно-металеву огорожу за адресою: вул. Біла, 49, м. Рівне, пошкодивши автомобіль, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди у сумі 1474570,00 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 , 24 березня 2019 року, приблизно о 17 годині 05 хвилин, у світлу пору доби, в порушення вимог пункту 2.1 а), б), г) та пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі по тексту - Правила дорожнього руху), без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, без реєстраційного документу на транспортний засіб, без полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю в крові 2,49 %о проміле, що відповідає середньому ступеню сп`яніння), керуючи автомобілем ВМW 740, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Білій в м. Рівне зі сторони вул. Млинівської в напрямку вул. Коцюбинського, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, в порушення вимог пунктів 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, перевищив допустиму у населених пунктах швидкість руху, здійснив виїзд керованого ним автомобіля на тротуар після чого допустив наїзд на бетонну огорожу.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВМW 740, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.1. Правил дорожнього руху, що передбачає, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на необгрунтованість вироку суду першої інстанції, а призначене покарання вважає надто суворим по відношенню до особи обвинуваченого. На думку захисника, судом неправильно застосовано норми процесуального законодавства та безпідставно відмовлено в застосуванні ст. 75 КК України при призначенні покарання.
Вказує, що в порушення вимог ст. 368 КПК України судом не враховано досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Вважає, що суд не дотримавя справедливого балансу між фактичною подією правопорушення та достатньою мірою покарання, не врахував, що від дня події до постановлення вироку, обвинувачений не вчинив жодного проступку, злочину або правопорушення. Має постійне місце роботи, соціальні зв`язки неповнолітню дитину, дружину, за місцем проживання характеризується виключно позитивно.
Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 змінити в сторону пом`якшення, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнити останнього від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки.
Прокурор в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність кваліфікації дій обвинуваченого, покликається на незаконність вироку в частині призначеного покарання за ч.3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, тобто у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування судом закону, який не підлягав застосуванню.
Вказує, що злочин за ч.3 ст. 289 КК України відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за який, станом на час вчинення злочину, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди потерпілому, за обставини, яка обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України, а саме, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що значно підвищує суспільну небезпечність його протиправних дій.
Вважає, що судом безпідставно застосовано положення ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 . Зазначені судом щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є обставинами, які дозволяють застосувати покарання ближче до нижньої межі, зазначеної в санкції ч.3 ст.289 КК України. Пом`якшуюча обставина добровільне відшкодування збитків судом не може бути застосована до обвинуваченого, оскільки згідно показань потерпілої ОСОБА_9 , завдані їй збитки відшкодував не він, а погашені страховою компанією та власником СТО. Наявність у обвинуваченого утриманців не впливає на суспільну небезпечність вчиненого діяння.
Вирок Рівненського міського суду від 26 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 289, ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст. 289 КК України. Ухвалити стосовно ОСОБА_6 новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286 та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, ч.3 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого та прокурора не підлягають до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з урахуванням того, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого, характеризуючих даних на нього та дослідження судово-медичної експертизи.
Відповідно висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, а саме: у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди потерпілому та у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, в апеляційних скаргах не оскаржується.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією відповідної статті (частини статті). Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу можливе, з урахуванням особи винного, лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

У даному кримінальному провадженні, як видно з матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

Так, при вирішенні питання щодо виду та міри покарання судом першої інстанції були враховані усі обставини справи, взято до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, а саме, що один з вчинених ОСОБА_6 злочинів відноситься до особливо тяжких злочинів, інший до тяжких злочинів,дані про особу винного, який раніше не був судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має дитину. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків, що свідчить про його бажання усунути негативні наслідки вчиненого та стати на шлях виправлення. До обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , судом віднесено вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на викладене, враховуючи обставини та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, підвищену суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який в момент керування транспортним засобом перебував у стані алкогольного сп`яніння (2,49 проміле), суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Крім того, приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_6 декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого ним злочину, з урахуванням особи винного, який характеризується позитивно, взявши до уваги позиції потерпілих, які вказали, що пробачили обвинуваченого, суд прийшов до переконливого висновку про можливість і необхідність застосування положень ст. 69 КК України, призначивши останньому покарання нижче від найнижчої межі, ніж це передбачено санкцією ч. 3 ст. 289 КК України, без конфіскації майна.
В судовому засіданні стороною захисту звернуто увагу, що обвинуваченим ОСОБА_6 відшкодовано 15 000 доларів США завданих збитків, наголосивши, що питання відшкодування збитків вирішено в порядку регресу.
На думку колегії суддів такий висновок суду належним чином мотивований та не вважається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання, враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, положення ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення обвинуваченого. При цьому виправлення обвинуваченого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Таким чином, мета виправлення обвинуваченого пов`язується зі змінами в його поведінці, свідомості, моральності та волі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно прийнято рішення, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства з призначенням, зокрема, покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, без конфіскації майна.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування судом ст. 69 КК України є необґрунтованими. Порушуючи у апеляційній скарзі питання про призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років позбавлення волі без конфіскації майна за ч.3 ст. 289 КК України, на думку колегії суддів, прокурор не навів переконливих аргументів на обґрунтування викладених ним доводів.
Колегія суддів, враховуючи наведене та усталену практику Верховного Суду, відповідно до якої вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, водієм, який керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, зазвичай виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, не вбачає у даному випадку підстав для застосування ст. 75 КК України до ОСОБА_6 , відтак доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням є безпідставними.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3