Номер провадження: 11-кп/813/1113/21
Номер справи місцевого суду: 521/6077/20 1-кп/947/385/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000334 від 01.02.2020 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ізмаїл Одеської області, раніше судимого,-

та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Усатове, Кілійського району, раніше не судимого,-
обвинувачених за ч.5 ст.186 КК України, -

встановив:
З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що Київським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження №0000334 від 01.02.2020 рокуза обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України.
В ході судового розгляду даного кримінального провадження, під час виконання судом приписів ст.331 КПК України, прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених, пославшись на існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та існуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, які не знизилися та не відпали.

Ухвалою районного суду від 16.02.2021 року вказане клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 17.04.2021 року, відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу кожного з обвинувачених,які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, який є особливо тяжким та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років, а також послався на існуючі ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, які на даний час існувати не перестали та не відпали.
Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кожен окремо подали апеляційні скарги, в яких кожен з обвинувачених просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати відносно з них запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В апеляційних скаргах кожен з обвинувачених посилаються на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість оскаржуваної ухвали.

Іншими особами не було подано апеляційних скарг, а тому законність оскаржуваної ухвали перевіряється судом лише в межах апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені доповнили доводи своїх апеляційних скарг, зокрема кожен окремо, послалися на відсутність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні інкримінованого їм злочину та відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, прийняв обґрунтоване та законне рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючи та доведені ризики не знизились і не відпали, оскількиобвинувачені не можуть не розуміти тяжкість інкримінованого їм злочину, а також можливість призначення їм покарання у виді позбавлення волі строком більше 10 років, у разі доведеності їх вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинувачених від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи обвинувачених про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження строку тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинувачених, а також існування ризиків, на які послався районний суд, виправдовуютьпродовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим є виправданим, оскільки в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому, апеляційний суд вважає, що продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в даному кримінальному провадженні, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що колегія суддів, на даній стадії, не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинувачених дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде надана лише за наслідками судового розгляду справи в районному суді, за результатами повного дослідження всіх доказів. За таких обставин, доводи обвинувачених щодо необґрунтованого обвинувачення, є безпідставними.

Відносно доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про невиправдану тривалість розгляду його апеляційної скарги, що порушило його право на захист та доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 надійшла на адресу Одеського апеляційного суду 24.02.2021 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (Вх-№11сс-3812/21).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021 року справа розподілена на суддю-доповідача ОСОБА_2

24.02.2021 року канцелярією Одеського апеляційного суду надіслано запит до Київського районного суду м. Одеси, щодо витребування виділених матеріалів справи (єдиний унікальний номер справи №521/6077/20).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.02.2021 року було відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду апеляційні скарги на 26.02.2021 року.

Станом на 26.02.2021 року до апеляційного суду матеріали справи з районного суду не надійшли, що потягло за собою відкладення розгляду справи.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 надійшла на адресу Одеського апеляційного суду 05.03.2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Одеського апеляційного суду (Вх-№11сс-4614/21).

Станом на 05.03.2021 року до апеляційного суду матеріали справи з районного суду не надходили, а тому 19.03.2021 року канцелярією Одеського апеляційного суду надіслано повторний запит до Київського районного суду м. Одеси, щодо витребування виділених матеріалів справи (єдиний унікальний номер справи №521/6077/20).

29.03.2021 року до Одеського апеляційного суду надійшли виділені матеріали зазначеного кримінального провадження (Вх-№е-2944/21).

31.03.2021 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 , в якому він ініціював питання щодо надання вказівок районному суду про надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи.

31.03.2021 року кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року було призначено до розгляду на 05.04.2021 року.
01.04.2021 року апеляційним судом до районного суду було надіслано запит, щодо дозволу на доставку з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до апеляційного суду обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та повідомлено Київську окружну прокуратуру м. Одеси про необхідність забезпечення явки в судове засідання прокурора-процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000334 від 01.02.2020 року.
Крім того, 01.04.2021 року захисник ОСОБА_13 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 телефонограмою повідомив апеляційний суд про неможливість явки у судове засідання апеляційного суду 05.04.2021 року, в зв`язку з перебуванням на тривалому лікарняному.
Враховуючи положення ст.52 КПК, яка визначає випадки обов`язкової участі захисника, з метою забезпечення обвинуваченого ОСОБА_9 права на захист, оскільки він обвинувачується в особливо тяжкому злочині та участь захисника є обов`язковою, апеляційним судом, в порядку ст. 49 КПК, призначеного захисника з Центру БВПД на окрему процесуальну дію для розгляду апеляційної скарги останнього.

05.04.2021 року в судове засідання апеляційного суду з`явився призначений обвинуваченому ОСОБА_9 з центру БВПД на окрему процесуальну дію захисник ОСОБА_14 , а також захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 , але судове засідання було відкладено на 12.04.2021 року, оскільки до суду апеляційної інстанції не було доставлено обвинувачених, про причини їх не доставки суду повідомлено установою виконання покарання повідомлено не було, а також не з`явився прокурор.

05.04.2021 року апеляційним судом до районного суду було надіслано запит, щодо надання дозволу на доставку в судове засідання апеляційного суду, призначене на 12.04.2021 року, з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а на адресу Київської окружної прокуратури м. Одеси надіслано нагадування щодо забезпечення явки прокурора-процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000334 від 01.02.2020 року.
Відповідно до листа Еп-6613/21 від 08.04.2021 року, Київський районний суд м. Одеси повідомив, що 12.04.2021 року призначено судове засідання, в якому буде вирішуватись питання, щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу, відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки строк дії попередньої ухвали спливає 17.04.2021 року, а тому суд відмовився надати дозвіл на доставку обвинувачених у судове засідання апеляційного суду.
У зв`язку з вказаними обставинами, судове засідання, призначене на 12.04.2021 було відкладено на 14.04.2021 року.
Ухвалою апеляційного суду від 12.04.2021 року обвинуваченому ОСОБА_9 було призначеного захисника ОСОБА_8 для забезпечення права на захист зазначеного обвинуваченого у судовому засіданні 14.04.2021 року.

Наведені вище обставини свідчать про необґрунтованість доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про порушення його права на захист та доступ до правосуддя.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 відносно того, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_10 має контракт зі ЗСУ та офіційно проходив службу солдатом, має заохочувані грамоти, має постійне місце проживання, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, то вказані доводи апеляційний суд вважає слушними, оскільки висновки суду про відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та проживання не відповідають доказам, наданим захисником. Однак вказані обставини не можуть бути визнані апеляційним судом вирішальними в питанні застосування запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому ризик можливих спроб переховування останнього від суду, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд, вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, враховує той факт, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України, а на теперішній час в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області на розгляді перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.3 ст.355 КК України.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби завершити судовий розгляд кримінального провадження.

Крім того, апеляційний суд враховує повідомлення прокурора про те, що ухвалою районного суду від 12.04.2021 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою, а тому строк дії оскаржуваної ухвали на час розгляду справи апеляційним судом сплинув.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинувачених під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченим злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останніх від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Оскільки доводи обвинувачених про відсутність підстав для продовження строку тримання їх під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Одночасно, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 певний час перебувають під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, хоча і перебуває на завершальній стадії, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , пояснень прокурора, захисників та обвинувачених, свідчить про те, що кримінальне провадження, навіть враховуючи його складність, перебуває на розгляді суду першої інстанції більше одного року. Протягом цього часу обвинувачені тримаються під вартою та судом неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу, але судовий розгляд ще не звершений.

Апеляційний суд вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000334 від 01.02.2020 року, залишити без змін.

Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, щодо розумності строку розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4