ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 609/1026/20

1-кп/609/6/2021

20 травня 2021 року

Шумський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Шумськ кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 24 травня 2020 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з середньою - спеціальною освітою, не одруженого, не судимого, депутатом не являється, жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_7 , представника МТСБУ ОСОБА_8 -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 , 24.05.2020 року, близько 09 год. 00 хв., керував автомобілем марки Ford Tranzi: D, д.р.н. НОМЕР_1 ., їдучи авто дорогою Р-26 «Остріг-Кременець» 44 км + 800 м по вул. Українській в м. Шумськ Тернопільської області, де в порушення пунктів; 10.1, 14.2 (в, г,) (в частині визначення поняття: «Початок руху та зміна його напрямку», «Обгін» і виконання їх умов), Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР України), перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані та після обгону він зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.
Як наслідок, ОСОБА_3 на дорозі з двостороннім рухом, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху, для здійснення маневру обгону мопеда марки Suzuki Lets II, сірого кольору, д.р.н. НОМЕР_2 , який рухався у попутному із автомобілем марки Ford Tranzit D, д.р.н. НОМЕР_1 напрямку, а саме по правій смузі руху, не встигнувши безпечно завершити маневр обгону, повернувся на праву смугу руху, де допустив зіткнення із мопедом марки Suzuki Lets II, сірого кольору, д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого водій мопеда Suzuki Lets II ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми голови з переломом кісток склепіння і основи черепа та кісток лицевого черепа, внутрішньочерепними змінами і ушкодженнями м`яких тканин, що належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 20.05.2020 року їдучи з с. Биківці Шумського району Тернопільської області в м. Шумськ перед його автомобілем виїхав скутер, для обгону даного скутера він увімкнув покажчик повороту та почав здійснювати обгін. Перед м. Шумськ відволік погляд від дороги, оскільки спостерігав за рухом скутера, який маневрував по дорозі. Повернувши погляд на автомобільну дорогу побачив транспортний засіб, який рухався йому на зустріч, щоб уникнути зіткнення змушений був повернутися на свою смугу руху, що веде в м. Шумськ. При даному маневрі відчув глухий удар об кузов автомобіля, після чого побачив скутер, який знаходився на узбіччі дороги. Увімкнувши сигнал аварійної зупинки зупинився та викликав швидку допомогу. Визнає, що ДТП трапилась внаслідок його неуважності та недотримання вимог ПДР.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 визнає частково. Крім цього, просить врахувати ту обставину, що ним було передано потерпілій ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 80000 грн. на відшкодування заподіяної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , а також потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні просили суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_3 , призначивши мінімальне покарання, не позбавляти прав на керування транспортними засобами останнього, зазначили, що завдана шкода їм відшкодована частково.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання, що порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 10.1, 14.2 (в, г,) ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди, спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , а також про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.50, 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, позицію потерпілої та прокурора, а тому приходить до переконання про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_3 притягується до відповідальності вперше, позитивно характеризується, пом`якшуючі його покарання обставини, до яких суд відносить визнання вини, часткове відшкодування шкоди, позицію потерпілої та прокурора, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, котрі б обтяжували покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування основного покарання, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням.

16.11.2020 року потерпілою (цивільним позивачем) ОСОБА_5 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до обвинуваченого (цивільного відповідача 1) ОСОБА_3 та цивільного відповідача 2 - Моторно (транспортного) страхового бюро України. Зокрема, позивач просить стягнути з цивільного відповідача1- ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_5 300000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнути з цивільного відповідача 2 - Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь цивільного позивача ОСОБА_5 30 682,85 грн. витрат, пов`язаних з лікуванням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 85 014,00 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

23.02.2021 року представником МТСБУ адвокатом ОСОБА_8 надіслано на адресу суду відзив у справі № 609/1026/20 за позовом ОСОБА_5 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням відповідно до якого просить у позовних вимогах грабар ОСОБА_9 до МТСБУ про визнання МТСБУ цивільним відповідачем за цивільним позовом у кримінальному процесі та стягнення з МТСБУ сум матеріальної шкоди повністю відмовити.

19.03.2021 року представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_6 на адресу суду подав відповідь на відзив, відповідно до якої просить заперечення проти позову, викладені у відзиві цивільного відповідача 2 МТСБУ у справі № 609/1026/20 за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та МСТБУ про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, відхилити. Задовольнити позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та МТСБУ про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою у повному обсязі.

В судовому засідання цивільний позивач та її представник підтримали цивільний позов в повному обсязі, просили його задовольнити із врахуванням того, що цивільний відповідач 1 - ОСОБА_3 частково відшкодував моральну шкоду у сумі 80000 гривень.

Цивільний відповідач 1 - ОСОБА_3 та представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просили в задоволенні цивільного позову щодо стягнення з обвинуваченого 300000 гривень відмовити, оскільки позивачу відшкодовано 80000 гривень та досягнуто домовленість щодо подальшого відшкодування завданої шкоди.

Цивільні відповідач 2 представник МТСБУ адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог потерпілої, вказавши на їх необґрунтованість та безпідставність. Крім цього, вказав, що МТСБУ не може бути визнано цивільним відповідачем, позивачем ОСОБА_5 не повідомлено про ДТП., позивач не сприяла у розслідуванні причин та обставин ДТП, не подала заяву про виплату страхового відшкодування, не довела ціни позову, а також на невідповідність позовних вимог, відсутність належно підтверджуючих документів на відшкодування шкоди та відсутність правових підстав для прийняття рішення про здійснення регламентної виплати.

Суд, з огляду на зміст заявлених позивачем вимог та їх обґрунтування, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

При цьому суд виходить із наступних матеріалів кримінального провадження та вимог Закону.

Відповідно ст. 127 КПК України, передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Крім того, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі в тексті - Постанова) особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином суд, з врахуванням наведених норм Закону вважає, що позов ОСОБА_5 , підлягає до часткового задоволення, зокрема щодо вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 300 000 грн., то враховуючи характер пережитих негативних змін у житті, глибину фізичних та душевних страждань, що виразилися у погіршенню сну, встановлення 2 групи інвалідності, пошкодження зору, легкої асиметрії обличчя. Обмеження можливості пересування та спілкуванні з рідними та близькими, переживань з приводу дефекту зовнішності, відчуття головної болі, шуму в голові, зниження пам`яті, загальну слабкість, швидку втомленість, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, часткове відшкодування обвинуваченим завданої моральної шкоди у розмірі 80000,00 гривень, примирення обвинуваченого із потерпілою та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі 130000.00 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля Ford Tranzi: D, д.р.н. НОМЕР_1 застрахована не була.
Згідно з п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
Відповідно до п. 41.1 (а) ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно зі ст. 22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з пунктом 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року №566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №538 від 09 квітня 2019 року, розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням, а саме за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становлять 130000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, 260000 гривень на одного потерпілого.
За правилами ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Суд, при вирішенні цивільного позову зазначає, що доводи представника МТСБУ в частині того, що МТСБУ не може бути визнано цивільним відповідачем за цивільним позовом у кримінальному процесі, оскільки суд не вправі розв`язувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою, не причетною до самої події злочину, а також не звернення потерпілої із заявою про настання страхового випадку, судом до уваги не беруться, що узгоджується із п. 41.1 (а) ст. 41 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та правовою позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к. Зокрема, обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Доводи представника цивільного відповідача 2 - МТСБУ про порушення позивачем п.33.1.1 ст.33 Закону враховуючи, що остання не надала для огляду та копіювання жодного документу і не сприяла в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, то судом встановлено, що разом з позовною заявою МТСБУ, як цивільному відповідачу, були надіслані копії всіх документів, які стосуються дорожньо-транспортної пригоди, документи, що підтверджують витрати на лікування ОСОБА_5 , встановлення їй інвалідності та медичні документи.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 стала учасником ДТП, яка мала місце 24 травня 2020 року по вул. Українська в м. Шумськ Тернопільської області та трапилася з вини водія ОСОБА_3 , винуватість якого встановлена судом.

Тобто у цьому випадку не звернення ОСОБА_5 , безпосередньо до страховика (МТСБУ) жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Щодо доводу представника цивільного відповідача 2 - МТСБУ про те, що товарний чек не є розрахунковим документом, то судом враховано, що відповідно до ст. 2 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР товарний чек відноситься до різновиду розрахункового документу.
Зважаючи на документальне підтвердження витрат на лікування потерпілої, які підтверджуються відповідними медичними документами, чеками та накладними на придбання лікарських препаратів за період лікування ОСОБА_5 , а саме в сумі 30682 гривень 50 копійок, беручи до уваги те, що саме ця загальна сума витрат на лікування витрачена потерпілою після ДТП, не перевищує ліміт відповідальності страховика (МТСБУ), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 - МТСБУ на користь позивача витрат на лікування необхідно задовольнити, а саме стягнути з відповідача 2 - МТСБУ на користь цивільного позивача ОСОБА_5 30 682,50 гривень.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно п. 26.2. цього Закону мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 490295 від 18.09.2020 року, ОСОБА_5 на підставі акта огляду МСЕК 143/1 встановлено другу групу інвалідності по причині ДТП.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на день настання страхового випадку, а саме визнання (15.09.2020р.) ОСОБА_5 інвалідом II групи становив 5000 грн. 00 коп.

Таким чином цивільному позивачу ОСОБА_5 МТСБУ повинно сплатити 90000 грн. страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (18 х 5000 грн.).
Проте, оскільки цивільний позивач ОСОБА_5 ставить вимогу про стягнення із цивільного відповідача 2 МТСБУ страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 85014.00 гривень, то суд вважає за необхідне задовольнити вимогу потерпілої (цивільного позивача) на суму 85014.00 гривень.
У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення: судово транспортно-трасологічної експертизи №4/6-307/20 від 24.06.2020 року, вартістю 1961,4 гривень; судово автотехнічної експертиза №4/6-305/20 від 12.06.2020 року, вартістю 1634,50 гривень; судово автотехнічної експертизи №4/6-306/20 від 15.06.2020 року, вартістю 1307,60 гривень; судово автотехнічної експертизи №4/6-535/20 від 11.09.2020 року, вартістю 1307,60 гривень, які суд вважає слід стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах даного кримінального провадження.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Окрім цього, суд вважає, що у зв`язку із ухваленням вироку в даному кримінальному провадженні, підлягає скасуванню запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту на підставі ухвали суду № 609/1026/20 від 23 березня 2021 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , Моторно (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 130000 ( сто тридцять тисяч гривень 00 копійок) завданої моральної шкоди.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ідентифікаційний код юридичної особи: 21647131) в користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 30 682,85 ( тридцять тисяч шістсот вісімдесят дві гривні вісімдесят п`ять копійок) витрат пов`язаних із лікуванням внаслідок дорожньо транспортної пригоди.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ідентифікаційний код юридичної особи: 21647131) в користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 85014,00 ( вісімдесят п`ять тисяч чотирнадцять гривень 00 копійок) шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення: судово транспортно-трасологічної експертизи №4/6-307/20 від 24.06.2020 року, вартістю 1961,4 гривень; судово автотехнічної експертиза №4/6-305/20 від 12.06.2020 року, вартістю 1634,50 гривень; судово автотехнічної експертизи №4/6-306/20 від 15.06.2020 року, вартістю 1307,60 гривень; судово автотехнічної експертизи №4/6-535/20 від 11.09.2020 року, вартістю 1307,60 гривень., а всього на загальну суму 6211,10 грн. (шість тисяч двісті одинадцять гривень десять копійок) в користь держави.

Речові докази, а саме: автомобіль марки Fоrd Tranzit D, д.р.н. НОМЕР_1 та мопед марки Suzuki Lets II, сірого кольору, д.р.н. НОМЕР_2 , які повернуто власникам, на право користування та розпорядження залишити у володінні користуванні та розпорядженні власників після набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ухвали суду № 609/1026/20 від 23 березня 2021 року - скасувати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляція на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1