КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/17/20
Провадження №11-кп/824/929/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186,
ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

31 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цеглед, Угорщина, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 09.11.2009 вироком Зарічного районного суду м. Суми за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт; 03.07.2012 вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту; 31.07.2012 вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; 23.12.2013 вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; вироком 29.01.2014 Сумського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці; вироком 05.03.2014 Сумського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років позбавлення волі, звільнений 22.01.2016 р. по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді «тримання під вартою» у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» - залишено без змін.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вказано обчислювати з 14.05.2020 р.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 300 (триста) гривень на користь держави.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, 15.12.2019 року близько 15:50 год. ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , визначивши таємне заволодіння чужим майном, як джерело для здобуття коштів та матеріальних благ, вирішив умисно, повторно, з корисливих спонукань заволодіти чужим майном, для чого об`єктом вчинення злочину обрав приміщення промислового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, що належить ФОП ОСОБА_10 , а саме: антиперспирант "Old spice" муж. Wolfthom 50мл - 2шт; антиперспирант "Old spice" муж. Lagoon 50мл-1шт; антиперспирант "Old spice" муж. White Water 50мл - 1 шт.; антиперспирант "Old spice" муж. Danger Zone 50 мл. - 2 шт.; антиперспирант "REXONA" карандаш антибакт. свеж. муж. 50 мл. - 5шт.; антиперспирант муж. "Nivea" невидимая защита стик 40 мл. - 3 шт.; антиперспирант муж. "Nivea" серебряная защита стик 40 мл. - 1 шт., загальною вартістю 799 гривень 53 коп.
Після чого, утримуючи при собі викрадені товари ОСОБА_7 пройшов через касу, не розрахувавшись за вказаний товар та направився до виходу з магазину, тим самим виконав усі дії, які вважав за необхідними для доведення злочину до кінця, однак не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками магазину з наявним при ньому товаром, який він намагався викрасти.
Отже, ОСОБА_7 умисно, із корисливих спонукань, повторно вчинив замах на таємне викрадення чужого майна, що належить ФОП ОСОБА_10 , завдавши останньому матеріального збитку на загальну суму 799 гривень 53 коп.
Таким чином ОСОБА_7 здійснив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
20.12.2019 приблизно о 16 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, вирішив, повторно, таємно викрасти чуже майно, яке належить ОСОБА_11 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення повторного таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , перебуваючи на території ДП ПАТ «Київхліб» «Хлібокомбінат №11», що за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 24 приблизно о 16 год. 00 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, переміщувався по території Хлібокомбінату, де зайшовши у порожню кімнату, двері якої не зачиняються та мається вільний доступ для невизначеного кола осіб, на столі виявив жіночу сумочку та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, з корисливих спонукань викрав з неї гаманець вартістю 218 грн, 12 коп., в середині якого перебували грошові кошти в сумі 100 грн. та пластикові картки, що матеріальної цінності не представляють, які належать ОСОБА_11 , після чого помістив викрадені речі до зовнішньої кишені своєї куртки та направився до виходу з території ПАТ «Київхліб» «Хлібокомбінат №11», не маючи реальної можливості розпорядитись викраденим майном.
В подальшому, злочинні дії ОСОБА_7 , 20.12.2019 о 16 год. 10 хв. на території Контрольно-пропускного пункту ПАТ «Київхліб» «Хлібокомбінат №11», що за адресою: м. Київ. вул. Бориспільська, 24, охоронцями були викриті. Усвідомлюючи це, ОСОБА_7 умисно, повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, продовжуючи тримати у своїй кишені гаманець вартістю 218 грн. 12 коп., грошові кошти в сумі 100 грн. та пластикові картки, що матеріальної цінності не представляють, належні потерпілій, проігнорував вимогу охоронців зупинитись та почав втікати від них та місця вчинення злочину з викраденім майном, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак переслідуючи його охоронці наздогнали та затримали за декілька десятків метрів, таким чином злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Своїми злочинними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 318 грн. 12 коп.
Таким чином, ОСОБА_7 здійснив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2020 скасувати частково, а саме в частині ч. 2 ст. 186 КК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати за ч. 2 ст. 186 КК України, а кримінальне провадження закрити, в решті - вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, та в цій частині розглянуто провадження в порядку ч. 3 сит. 349 КПК України, а в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України визнав вину частково, та пояснив, що дійсно брав із сумки потерпілої гаманець з грошима та банківськими картками, після чого направився до виходу з території ПАТ " Київхліб", при цьому жодних вимог про зупинку не чув, був затриманий на зупинці громадського транспорту охоронцем. Злякавшись, чинив опір охоронцю, виривався, втік, але оскільки у охоронця осталась куртка з викраденим та його паспортом, повернувся.

Захисник вказує, що в основу обвинувального вироку в цій частині суд поклав показання потерпілої ОСОБА_11 , яка вказала на те, що виявивши крадіжку, вона зателефонувала охоронцю, та в подальшому спустилась на прохідну, де побачила обвинуваченого, якого затримав охоронець, при цьому у обвинуваченого в руках знаходились викрадені речі у потерпілої. Самого факту крадіжки вона не бачила.

Крім того, апелянт вказує, що суд послався і на показання свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні, відповідно до яких 20.12.2019 у вечірній час він, як охоронник хлібокомбінату за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 24, отримав телефонний дзвінок від потерпілої ОСОБА_11 , яка повідомила йому, що невідома особа викрала з її сумки гаманець. Приблизно через 20 хв. після дзвінка він помітив на прохідній візуально незнайомого йому обвинуваченого. Він погукав обвинуваченого, але той не відреагував та прискорив свій крок. Він попрямував за обвинуваченим, але той не зупинився та дійшов до зупинки, де він обвинуваченого схопив, але обвинувачений вирвався, залишивши свою куртку в його руках, та побіг на протилежний бік дороги. В подальшому обвинувачений повернувся, оскільки в куртці знаходився його паспорт. Також в куртці були виявлені належні потерпілій гаманець та банківські картки.
Апелянт вказує на те, що свідок ОСОБА_12 повідомив, що він покликав обвинуваченого «мужчина», але останній не відреагував на його звернення, а відтак, за доводами апелянта, оскільки звернення до ОСОБА_7 було знеособленим, тому цілком логічною є поведінка ОСОБА_13 , який не відреагував на голос охоронця.
Крім того, захисник вказує, що суд послався на протокол огляду відеозапису від 25.12.2019 р., однак, сам відеозапис від 25.12.2019 в судовому засіданні не досліджувався, а тому протокол огляду відеозапису не є допустимим доказом.
Інших же будь - яких доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не має.
На переконання сторони захисту, при кваліфікації злочину варто звернутися до постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності». Пункт 3 постанови роз`яснює, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.
Відтак, за доводами апелянта, оскільки ОСОБА_7 не усвідомлював, що його дії викриті охоронцем, тому, що він не один виходив за пост охорони, так як це був робочий час та повз охоронця проходив не один чоловік та звернення до ОСОБА_7 було знеособленим. А з приводу того, що охоронець наздогнав ОСОБА_7 на зупинці громадського транспорту та схопивши його у ОСОБА_12 залишилася куртка ОСОБА_7 та викрадені речі, на думку захисника, свідчить про те, останній не усвідомлював, що його дії носять відкритий характер. Дане твердження підтверджується тим, що у ОСОБА_7 була можливість продовжити йти, а в подальшому - бігти для того, щоб зникнути з місця події.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника зводяться до незгоди з засудженням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, однак такі доводи, на думку колегії суддів, є безпідставними, з огляду на таке.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у закінченому замаху на грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах - показаннях потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , протоколі прийняття заяви ОСОБА_11 від 20.12.2019 року про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 125), протоколах огляду місця події від 20.12.2019 року (а.с.127-134, 137-141), у протоколі огляду відеозапису з камер відеоспостереження від 25.12.2019 року (а.с. 146-153), у висновку експерта №4232/19 від 26.12.2019 року (а.с.158-161).
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.
Так, з показань потерпілої, зафіксованих в журналі судового засідання та на технічному носії звукозапису вбачається, що 20.12.2020 р. у вечірній час їй повідомила колега по роботі, що з приміщення хлібокомбінату з кімнати, де знаходилась її сумка вийшов чоловік. Вона зайшла у кімнату та побачила відчинену сумку, в якій був відсутній гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 100 грн. Вона подзвонила працівникам охорони, після чого спустилась на прохідну, де побачила обвинуваченого, який був затриманий охоронцем. При цьому у обвинуваченого в руках були належні їй банківські картки, які зберігались в гаманці.
Згідно показань свідка ОСОБА_12 , які також зафіксовані в журналі судового засідання та на технічному носію звукозапису вбачається, що 20.12.2020 р. у вечірній час він, як охоронник хлібокомбінату за адресою: АДРЕСА_4 , отримав телефонний дзвінок від потерпілої ОСОБА_11 , яка повідомила йому, що невідома особа викрала з її сумки гаманець. Приблизно через 20 хв. після дзвінка він помітив на прохідній візуально незнайомого йому чоловіка, до якого декілька разів звернувся зі словами: «Мужчина», проте останній не відреагував та дещо пришвидшив свій рух. Оскільки, як на турнікеті був невеликий люфт, то обвинувачений безперешкодно пройшов пост охорони. Він ( ОСОБА_12 ) направився за обвинуваченим. Будучи на відстані 5 метрів від обвинуваченого, він ще декілька разів вигукнув: «Мужчина», проте останній не зупинився. Наздогнавши обвинуваченого неподалік зупинки, приблизно за 20 метрів від прохідної, він ( ОСОБА_12 ) схопив останнього за курточку, проте обвинувачений почав вириватися і після тривалого пручання, обвинувачений все ж таки вирвався та перебіг на іншу сторону дороги, проте його курточка залишися в його ( ОСОБА_12 ) руках. Оскільки у курточні обвинуваченого, окрім викраденого гаманця знаходились також його документи, він повернувся назад
Наведені, пояснення потерпілої та свідка узгоджуються між собою, не містять розбіжностей або суперечностей, та свідчать про те, що розпочаті дії ОСОБА_7 були спрямовані на таємне викрадення майна, однак такі його дії були викриті потерпілою, та в подальшому свідком ОСОБА_12 , який намагався зупинити обвинуваченого, однак обвинувачений на звернення до нього охоронця не відреагував, а разом з викраденим майном залишив приміщення хлібокомбінату. Більш того, обвинувачений, навіть після затримання його на зупинці громадського транспорту охоронцем, вирвався, та не дивлячись на те, що у охоронця залишилась його особиста куртка продовжив рух.
Такі дії обвинуваченого підпадають під ознаки відкритого викрадення майна, що охоплюється складом злочину, передбаченого ст. 186 КК України, адже, відповідно до положень ст. 186 КК України - грабіж це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж, як і крадіжка, вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Якщо особа, яка протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на скоєння відповідного злочину.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» - крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - є викраденням, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Водночас, дії, розпочаті, як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами, і, незважаючи на це, продовжені з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України.
Відтак, позиція обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації його дій за вказаним епізодом, та позиція захисника з проводу невинуватості ОСОБА_7 у вчиненому не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Доводи апелянта, про те, що ОСОБА_7 не усвідомлював, що його дії викриті охоронцем, оскільки він не один виходив за пост охорони, так як це був робочий час та повз охоронця проходив не один чоловік спростовуються даними протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостереження та фототаблицями до нього, на яких зафіксовано, що в момент проходу поста охорони на вихід, ОСОБА_7 перебуває один.
Що стосується посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було досліджено лише протокол огляду відеозапису з камер відеоспостереження від 25.12.2019, а сам відеозапис досліджено не було, в зв`язку з чим такий доказ є недопустимим, то, на думку колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки будь - яких доказів про те, що відеозапис отриманий з порушенням вимог КПК України суду не надано, а та обставина, що суд першої інстанції безпосередньо не дослідив вказаного відеозапису в судовому засіданні в суді першої інстанції, а обмежився дослідженням протоколу огляду відеозапису не свідчить про недопустимість такого доказу.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, підтримує стосунки з особами антигромадської поведінки, порушує громадський порядок; відсутність обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченому та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 70 КК України, покарання саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
При цьому, необхідно зазначити, що суд призначив мінімальне покарання, визначене санкцією інкримінованого кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає вимогам ст.ст. 65-67 КК України, воно є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає принципу індивідуалізації покарання, а тому підстав для пом`якшення покарання відсутні.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
З врахуванням викладеного, вирок суду є обґрунтованим, судом наведені достатні мотиви такого рішення, що не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4