Справа № 127/3835/17
Провадження №11-кп/801/665/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000289 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2021 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2016 до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що становило 116000 грн. Зазначена застава була сплачена. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 в судові засідання не з`являвся, у зв`язку з чим ухвалою від 13.08.2018 останнього оголошено у розшук.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2021 року до обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що є ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, оскільки останнім був порушений один із обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України при застосуванні до нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений був оголошений в розшук та затриманий.
Крім того, підготовче судове засідання у кримінальному провадженні було проведено за участю обвинуваченого і останній про час та місце проведення судового розгляду кримінального провадження, як слідує з матеріалів справи, був обізнаний, а тому твердження обвинуваченого щодо його необізнаності про судові засідання суд оцінює критично.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою застосувати до обинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, мотивуючи свої вимоги тим, що кваліфікація дій останнього за ч.4 ст.296 КК України є сумнівною, оскільки не вказано причин і хуліганського мотиву його дій, не зазначено наявність доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; більш того в діях останнього вбачаються ознаки необхідної оборони, що взагалі виключає скоєння кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції при визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не врахував міцних соціальних зв`язків, наявність на утриманні малолітньої дитини, а тому останній не може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Заслухавши захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши судові матеріали обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для становлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.
Так, вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим і погоджується колегія суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, є ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, оскільки останнім був порушений один із обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України при застосуванні до нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави (23.12.2016 року), 18.05.2017 обвинувачений ОСОБА_7 до суду не з`явився, у зв`язку з чим до останнього був застосований привід через органи внутрішніх справ; ухвалою від 25.05.2017 обвинуваченого ОСОБА_7 оголошено у розшук з наданням дозволу на його затримання з метою приводу в судове засідання для вирішення питання про обрання до останнього запобіжного заходу. 09.08.2018 на адресу суду надійшло клопотання прокурора про дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; 25.04.2021 обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий на виконання відповідного судового рішення. Нових належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого, менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою стороною захисту в ході апеляційного перегляду не надано, а ті що містяться в матеріалах провадження свідчать про обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення.
Такі висновки суду в повній мірі відповідають вимогам ст.ст.177, 178, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, що регулюють порядок вирішення питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
В ході апеляційного розгляду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про скасування клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не здобуто, тому застосований відносно останнього судом першої інстанції запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає меті застосування запобіжного заходу, забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти спробам, визначеним ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на що підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного у вигляді домашнього арешту на певний період доби не має.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2021 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4