ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №:644/9347/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1707/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія : ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 03 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 02 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижнє, Первомайського району, Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Визначено, що початок строку відбування покарання ОСОБА_10 слід рахувати з 19 10 2020 року, тобто з моменту його фактичного затримання, зарахувавши строк тримання під вартою в строк відбування покарання за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК України (в редакції цієї статті із змінами, внесеними згідно із законом № 2046-VIII від 18 05 2017 року), тобто 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі).

Запобіжний захід, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_10 21 10 2020 року у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Як вбачається з вироку, 19 10 2020 року, приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_10 знаходячись біля приватного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадання чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою наживи, перелізши через огорожу, проник на територію вищевказаного домоволодіння, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дії, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у виді порушення суспільних відносин у сфері власності та бажаючи їх настання, будучи упевненим, що його дії залишаться непоміченими, підставивши до вікна другого поверху вказаного будинку будівельні ліса та залізши на них, за допомогою металевої палиці, віджав метало-пластикове вікно другого поверху, після чого проник до вищевказаного будинку та перебуваючи у спальній кімнаті в комоді знайшов гаманець належний потерпілому ОСОБА_9 , з якого дістав грошові кошти, а саме 102 доларів США, які згідно офіційного курсу гривні, щодо іноземних валют на дату 19 10 2020 - еквівалентні 2893,21 грн. та 3000 грн., на загальну суму 5893,21 грн., однак довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_10 не зміг, з причин, які не залежали від його волі, так як спрацювала сигналізація встановлена у зазначеному домоволодінні та його дії були помічені та припинені працівниками ТОВ «Охорона та безпека» спільно з співробітниками УПП в Харківській області.

Такі дії ОСОБА_10 кваліфіковано судом за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням у житло (а.с.60а-62).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та застосувати щодо нього положення ст.75 КК України.

Такі вимоги обґрунтував тим, що він усвідомив свою провину у скоєному у повному обсязі, щиро розкаявся, підтвердив всі обставини скоєного.

Зазначив, що потерпілий не має до нього жодних претензій.

Також вказав, що він зареєстрований та проживає неподалік від зони розмежування, тобто майже в «сірій зоні», раніше смт. Тошківка-1, де він прописаний, відносилася до Первомайського району, однак після окупації м. Первомайська, район був змінений на Попаснянський.

Крім того, обвинувачений послався на наявність у нього ряду хронічних захворювань (а.с.72).

На вказане судове рішення була також подана апеляційна скарга захисником обвинуваченого, в якій вона просила оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, а саме застосувати ст.75 КК України щодо ОСОБА_10 та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування таких вимог вказала, що її підзахисний раніше не судимий, здійснив замах на крадіжку у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, оскільки йому необхідні були кошти, щоб повернутися додому, оскільки він був депортований з Росії, де він неофіційно працював.

Зазначила, що обвинувачений мав можливість взяти набагато більшу суму грошей, однак він взяв лише 1000 грн. та 100 доларів.

Також вказала, що обвинувачений в скоєному злочині щиро розкаявся та усіляко сприяв на досудовому слідстві (а.с.74-75).

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник просили задовольнити вимоги поданих ними апеляційних скарг у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Надаючи оцінку апеляційним вимогам обвинуваченого та його захисника щодо необхідності призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, наведеної у ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , згідно ст.66 КК України, суд визнав визнання вини за пред`явленим обвинуваченням, усвідомлення протиправності таких дій.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Щодо характеристики особи обвинуваченого, то судом встановлено, що він в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, постійного місця проживання не має.

Крім того, судом першої інстанції враховано ставлення обвинуваченого до скоєнного, а саме те, що ОСОБА_10 визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, шкодує з приводу вчинених дій щодо вказаного потерпілого та пояснює такі дії відсутністю коштів, скрутним матеріальним становищем, ознак щирого каяття не виявлено.

Враховуючи усі вищезазначені обставини, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, варто зазначити, що покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_10 призначено в мінімальних межах, визначених санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Обставинам, які пом`якшують покарання, про які вказують апелянти у своїх апеляційних скаргах, - було надано оцінку судом першої інстанції при призначенні покарання, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх повторного врахування.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього захворювань, як на підставу для звільнення від відбування покарання, - колегією суддів не приймаються, з огляду на те, що жодної медичної документації, яка б підтверджувала наявність будь-яких захворювань, ним не надано.

Разом з тим, стороною захисту не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його перебування в установі виконання покарань та не доводить необхідність призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Апеляційний суд вважає слушним зазначити, що при установах виконання покарань існують медичні частини, які надають необхідну медичну допомогу засудженим, у разі необхідності та можуть забезпечити їм необхідний медичний догляд.

В апеляційній скарзі захисник, намагаючись позитивно охарактеризувати підзахисного та виправдати його протиправні дії, вказала на те, що ОСОБА_10 здійснив замах на крадіжку у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, оскільки йому необхідні були кошти, щоб повернутися додому. Крім того, він мав можливість взяти набагато більшу суму грошей, однак він взяв лише 1000 грн. та 100 доларів.

На думку колегії суддів такі посилання захисника жодним чином не виправдовують протиправні дії ОСОБА_10 та не характеризують його з позитивного боку, оскільки протиправні дії не є допустимим методом вирішення фінансових проблем. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, його протиправні дії були припинені ним не з власної волі, а у зв`язку з тим, що спрацювала сигналізація встановлена у домоволодінні та його дії були припинені працівниками ТОВ «Охорона та безпека», спільно з співробітниками УПП в Харківській області.

Та обставина, що потерпілий не має претензій до обвинуваченого зумовлена лише тим, що ОСОБА_10 з причин, що не залежали від його волі, не вдалося довести свій злочинний умисел до кінця та кошти, які він намагався викрасти, були повернуті за належністю потерпілому ОСОБА_9 .

Інших доводів, які б беззаперечно вказували на необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання, апелянтами не наведено.

Разом з тим, колегія суддів при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання, враховує те, що у ОСОБА_10 відсутнє постійне місце проживання, що у випадку застосування щодо останнього положень ст.75 КК України не сприятиме виконанню покладених на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що є обов`язковою умовою при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_10 визнаний винним у скоєнні умисного корисливого злочину, а оскільки він офіційно не працює, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається та особисті доходи для проживання у нього відсутні, - це може послужити стимулюючим фактором для вчинення нових корисливих злочинів у разі звільнення його від відбування покарання на підставі ст.ст.75,76 КК України, як про це просять апелянти.

Крім того, ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину проти власності з корисливих мотивів, поєднаного з проникненням у житло, що демонструє явну неповагу до суспільства з боку обвинуваченого та свідчить про нехтування охоронюваних Конституцією України прав і свобод людини.

Зазначені обставини також дають підстави колегії суддів вважати, що звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням може створити хибне уявлення у нього та інших осіб про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Зважаючи на наведене, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, в мінімальних межах, визначених санкцією зазначеної статті, за своїм видом та розміром є співмірним характеру та змісту вчинених ним протиправних дій, їх небезпечності та наслідкам, відповідає визначеній законом меті, є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. А тому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування відносно ОСОБА_10 положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з встановленням іспитового строку.

З огляду на те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_10 в апеляційному порядку не встановлено, то відповідно підстав для зміни вироку суду щодо останнього не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423,424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 02 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4