Справа № 467/468/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка об`єднаного кримінального провадження №0000059, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч.1 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області на стадії судового розгляду.

В судовому засіданні потерпіла ініціювала розгляд судом угоди про примирення із обвинуваченим.

Вказала, що досягнула із обвинуваченим згоди щодо примирення та просила призначити узгоджене покарання, зокрема, враховуючи вимоги ст. 69-1 КК України за ч.1 ст. 126-1 КК України 9 місяців позбавлення волі та за ч.1 ст. 186 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 того ж Кодексу, установивши іспитовий строк 1 рік, та покладенням ряду обов`язків із числа регламентованих ст. 76 КК України.

Обвинувачений в судовому засіданні просив затвердити цю угоду.

Прокурор вважав наявними правові підстави для затвердження угоди, посилаючись на те, що вона відповідає вимогам закону.

У свою чергу, суд, зупинивши проведення процесуальних дій, розглянувши представлену на його розсуд угоду про примирення у порядку ст. 474 КПК України, перевіривши її на відповідність вимогам КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, установив таке.

Зокрема, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим (п.1 ч.1 ст. 468 КПК України).
Укладення угоди, ураховуючи висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч.1 ст. 126-1 КК України, ініційоване потерпілою, що відповідає вимогам ч.2 ст. 469 КПК України.

У даному випадку угода про примирення укладена у кримінальному провадженні щодо двох нетяжких злочинів ( ч.1 ст. 126 -1, ч.1 ст. 186 КК України), що кореспондується із положеннями ч.3 ст. 469 КПК України.

При цьому, укладення угоди ініційовано на стадії судового розгляду, як то, після повідомлення ОСОБА_4 про підозру та до виходу суду у нарадчу кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст. 469 КПК України).

Вимоги до змісту угоди передбачені ч.1 ст. 471 КПК України.

Так, в угоді про примирення зазначаються: 1) її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 2) істотні для відповідного кримінального провадження обставини; 3) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення; 4) узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням; 5) наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 6) наслідки невиконання угоди.
У даному випадку сторонами угоди вказані потерпіла та підозрюваний.

Однак, суд відмічає, що ОСОБА_4 вже висунуте обвинувачення, обвинувальний акт стосовно нього направлено до суду, а тому в силу ч.2 ст. 42 КПК України він набув статусу обвинуваченого.

У той час, як укладення угоди про примирення із підозрюваним може мати місце на стадії досудового розслідування.

Отже, слід констатувати, що в угоді неправильно вказані її сторони і на цій стадії судового провадження суд не вправі розглядати угоду між потерпілим та підозрюваним, позаяк, ОСОБА_4 на цьому етапі набуто іншого статусу, анід вказано в угоді.

При цьому, зміст угоди взагалі не містить у собі вказівку на правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
До того ж угода містить вказівку на розмір шкоди, спричиненої потерпілій, проте, всупереч вимогам закону не вказує на погоджений строк її відшкодування.
У той час, як дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого та строку їх вчинення, сторонами взагалі не обумовлено.
Таке, на переконання суду, взагалі нівелює саму суть угоди про примирення із потерпілим.
Отже, виникає питання, які саме зобов`язання за угодою бере на себе обвинувачений, принаймні, щодо відшкодування спричиненої шкоди, або інших дій, не пов`язаних із її відшкодуванням, та що за такою угодою набуває потерпілий.
Угода, крім цього, містить узгоджене сторонами покарання, проте, не містить самої згоди сторін на його призначення, а тим більше на призначення покарання та звільненням від його відбування з випробуванням.
За такого, суд констатує, що ця угода за змістом однозначно не відповідає вимогам ч.1 ст. 471 КПК України.
При цьому, вказані недоліки угоди є суттєвими, оскільки за своїм змістом вони становлять собою її обов`язкові умови, а отже, є такими, що неможливо усунути під час судового засідання.
За імперативною вимогою ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Тож, перевіривши угоду, суд констатує, що вона суперечить вимогам КК України.
Так, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

- положення пунктів 1-2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

У випадку вчинення особою декількох кримінальних правопорушень сторони угоди попередньо мають узгодити (визначити) міру покарання за кожне вчинене суспільно небезпечне діяння, остаточну (сукупну) міру покарання і лише після цього звільнення її від відбування покарання з випробуванням. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК визначаються виключно судом. У зв`язку з цим визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховуються судом, про що зазначається в мотивувальній частині судового рішення, та не є підставою для відмови у затвердженні угоди.

Але у даному випадку, сторони, узгодивши покарання, не дотримались цих положень.

Зокрема, за ч.1 ст. 126 -1 КК України сторонами узгоджене покарання у виді 9 місяців позбавлення волі.

У той час, як санкція ч.1 ст. 126-1 КК України передбачає у собі можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років та інші більш м`які види покарання: громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, арешт на строк до шести місяців, обмеження волі на строк до п`яти років.
Проте, як вказував суд вище, покарання має бути узгоджено у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, та одночасно відповідно до положень Загальної частини КК.

У свою чергу, згідно ч.2 ст. 63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Отже, показання за ч.1 ст. 126-1 КК України не може бути призначене на строк менш, ніж 1 рік.

Водночас, підстав для застосування положень ст.69-1 КК України немає з огляду на зміст обвинувального акту щодо пом`якшуючих обставин.

Як наслідок, слід констатувати, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання у даному випадку виходять за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

А тому така угода не відповідає вимогам закону, як то, вимогам пункту 1 частини 7 статті 474 КПК України, і не може бути затверджена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-372, 474 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про примирення укладеної 11 серпня 2021 між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000059, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч.1 ст. 186 КК України.

В силу абзацу восьмого частини сьомої статті 474 КПК України - судове провадження продовжити в загальному порядку.

Повторне звернення з угодою, у даному кримінальному провадженні, не допускається.
Ухвала оскарженню не підлягає і обов`язковою до виконання на всій території України.

Суддя ОСОБА_1