Справа № 317/2104/20
№/п 1-кп/317/108/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000231 від 25.02.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Красна Зорька Сімферопольського району АР Крим, громадянки України, з середньо-технічною освітою, одруженої, пенсіонерки, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
26 січня 2020 року приблизно об 11 год. 30 хв. ОСОБА_4 маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , в ході сварки з потерпілою ОСОБА_6 , руками штовхнула останню, в результаті чого ОСОБА_6 впала на підлогу, після чого ОСОБА_4 нанесла потерпілій не менше десяти ударів кулаками обох рук в область її голови, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_6 , згідно з висновком експерта комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради № 391 від 24.04.2020 спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе не визнала повністю та пояснила, що в грудні 2019 року захворіла їх спільна з потерпілою мати і вони по черзі за нею доглядали. Потім ОСОБА_4 поїхала до Ізраїлю, в цей час за матір`ю догляд здійснювала її сестра ОСОБА_6 . Після повернення з Ізраїлю, 26 січня 2020 року обвинувачена приїхала в с. Лежине провідати матір, там знаходилась сестра ОСОБА_6 та її донька. Вона поспілкувалась з матір`ю та коли зібралась їхати, заглянула в холодильник і спитала у сестри, чому немає продуктів харчування. Сестра відповіла, що купить продукти, коли вона дасть їй гроші, і на цьому ґрунті у них почалась сварка. ОСОБА_6 ображала її та всю її родину, підстрибувала, плювала в обличчя, обвинувачена схопила її за волосся, яке було зібрано в хвіст, на що ОСОБА_6 вчепилась в обвинувачену, після чого ОСОБА_4 намагалась відступити і в цей час почула удар по голові. У неї з голови пішла кров і сестра її відпустила. Вона викликала собі швидку допомогу, їй зробили перев`язку та забрали в 5 міську лікарню для накладення швів. Не заперечуючи про наявність конфлікту між нею та потерпілою ОСОБА_6 , обвинувачена зазначила, що ніяких ударів потерпілій вона не наносила, тільки утримувала за волосся, коли та намагалась її вдарити.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї провини, винуватість її у скоєнні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 17 листопада 2019 року у матері стався інсульт, після якого вона потребувала сторонньої допомоги. 26 січня 2020 року вона приїхала до матері, її донька також приїхала щоб допомогти. В цей же день приїхала ОСОБА_4 , вона пройшла одразу до матері та перебувала в кімнаті у матері біля однієї години. Коли вона вийшла від матері, потерпіла знаходилась на кухні та розвішувала білизну, її донька також сиділа на кухні. Обвинувачена сказала, що бажає поговорити, після чого одразу збила потерпілу з ніг, скрутила волосся, повалила її на підлогу та почала наносити удари, зажавши її ногами. Нанесла приблизно 10-20 ударів по голові. Потерпіла почала махати руками, намацала дошку для нарізання продуктів, вдарила нею назад та попала обвинуваченій по голові. Потерпіла пояснила, що ОСОБА_4 вона не ображала, не плювала в неї та не вчиняла ніяких дій, щоб спровокувати її до бійки. Пояснила, що після інциденту, біля 6 години вечора їй стало погано, почались запаморочення, нудота та блювота, вона викликала швидку допомогу, однак від госпіталізації відмовилась. Зранку поїхала в 5-ту міську лікарню, де також відмовилась від госпіталізації. А на наступний день їй знову стало погано і вона вже лягла в лікарню на стаціонарне лікування.

Свідок ОСОБА_8 , яка є донькою потерпілою ОСОБА_6 пояснила, що 26 січня 2020 року вона приїхала до матері, щоб допомогти доглянути бабусю. В одному електропотязі з нею їхала її тітка ОСОБА_4 . ОСОБА_8 прийшла до будинку бабусі першою, обвинувачена йшла за нею. Коли ОСОБА_4 прийшла до квартири, вона мовчки пройшла в кімнату до бабусі, мати свідка в цей час прала білизну. Приблизно через годину обвинувачена вийшла з кімнати бабусі, пройшла на кухню, де знаходилась свідок та почала її обвинувачувати, що вона нічого не купила з продуктів харчування. ОСОБА_6 на кухні розвішувала білизну, стоячи на носочках та сказала ОСОБА_4 , щоб вона не чіпала її дочку, на що ОСОБА_4 повалила її на підлогу та почала бити, при цьому вона тримала її за шию, наносила удари кулаками, утримуючи потерпілу між ніг. ЇЇ мати ОСОБА_6 , щоб звільнитись від захвату, рукою щось намацала та перекинула через себе, це була дошка для нарізання, яка, як потім з`ясувалось, попала в голову обвинуваченої. Пояснила, що ОСОБА_4 нанесла її матері не менш як 10 ударів руками, після чого її мати знаходилась на стаціонарному лікуванні у зв`язку зі струсом головного мозку.

В ході проведення слідчого експерименту від 15.05.2020 за участю потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_6 надала показання, аналогічні показанням, наданим у судовому засіданні, та показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень, а також взаєморозташування учасників зазначених подій (а.с. 78-82).

В ході проведення слідчого експерименту від 15.05.2020 за участю свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_8 надала показання, аналогічні показанням, наданим у судовому засіданні, та показала механізм нанесення її матері ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а також взаєморозташування учасників зазначених подій (а.с. 83-86).

Згідно з довідкою КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР від 27.01.2020, підписаної нейрохірургом, у ОСОБА_6 виявлено струс головного мозку. Рекомендовано консультація невролога за місцем проживання (а.с. 60).

27.01.2020 після консультації лікаря нейрохірурга КМП «ЦПМСД» № 2 ОСОБА_6 направлена на госпіталізацію до стаціонарного відділення (а.с. 73).

Згідно з довідкою КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР від 28.01.2020, ОСОБА_6 повторно направлено на огляд нейрохірурга з діагнозом «струс головного мозку» та «забій м`яких тканин голови». Рекомендовано лікування в умовах неврології за місцем проживання (а.с. 60).

Відповідно до висновку комп`ютерної томографії головного мозку від 27.01.2020, ознак гострої вогнищевої патології головного мозку у ОСОБА_6 на момент дослідження не виявлено (а.с. 61).

Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби ОСОБА_6 , вона перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Міська лікарня № 2» ЗМР з 28.01.2020 по 05.02.2020 з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови та інш. (а.с. 59).

Відповідно до висновку експерта № 391 від 24.04.2020, струс головного мозку у ОСОБА_6 кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Виявлене тілесне ушкодження у ОСОБА_6 часто утворюється від дії тупого предмета. Давність утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_6 не суперечить терміну, вказаному освідуваною і в наданій медичній документації. Діагноз: «Забій м`яких тканин голови», встановлений лікарями-спеціалістами КНП «Міська лікарня № 2» в записах представленої медичної документації не підтверджений об`єктивними даними і згідно з п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р.» не повинен враховуватись при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Взаєморозташування ОСОБА_6 і нападаючого в момент спричинення тілесного ушкодження могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару. Не виключено утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_6 за механізмом, вказаним в ході допиту ОСОБА_6 від 06.04.2020 (а.с. 74-77).

Відповідно до висновку комісійної експертизи (за матеріалами справи) № 273/к від 21.05.2020, за даними результатів «Висновку експерта» № 391 від 24.04.2020 у ОСОБА_6 , 1965 року народження, виявлено струс головного мозку, який часто утворюється від дії тупих предметів. Співставляючи локалізацію (область голови), характер травмуючого предмету у ОСОБА_6 з механізмом їх утворень, за даними протоколів допиту та слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 має місце співпадіння. При цьому суттєвих розбіжностей не виявлено. Усе наведене надає змогу вважати, що виникнення ушкодження у ОСОБА_6 при обставинах, наведених в протоколах проведення допитів та слідчих експериментів, не виключається (а.с. 87-97).

Відповідно до висновку експерта № 129 від 28.01.2020, рана в лобовій ділянці праворуч, слідом загоєння якої став виявлений при огляді (04.02.2020) рубець у ОСОБА_4 , кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Синці навколо очних ділянок з обох сторін у ОСОБА_4 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого, в наданій медичній документації та зі слів освідуваної (а.с. 106-109).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , який працює лікарем-нейрохірургом КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР пояснив, що 27.01.2020 його викликали в приймальне відділення лікарні до ОСОБА_6 , яка була доставлена каретою швидкої допомоги. Остання скаржилась на запаморочення та нудоту, викликані її побиттям ОСОБА_4 . Після обстеження на комп`ютерному томографі, вона була оглянута лікарем. Видимих тілесних ушкоджень, а саме синців, подряпин при її огляді встановлено не було, гострої вогнищевої патології головного мозку на КТ не виявлено, тому на той час підстав для її госпіталізації не вбачалось. Діагноз «струс головного мозку» виставляється пацієнту на підставі клінічної симптоматики за показаннями потерпілої і може бути без наявності видимих тілесних ушкоджень. Як зазначив свідок, після огляду ОСОБА_6 лікування ним не призначалось, рекомендовано консультація невролога за місцем проживання.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка завідуюча неврологічним відділенням КНП «Міська лікарня № 2» ЗМР ОСОБА_10 пояснила, що 28.01.2020 в лікарню каретою швидкої допомого з КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР була доставлена ОСОБА_6 зі скаргами на головний біль, нудоту, запаморочення. Була оглянута в приймальному відділенні та госпіталізована в стаціонарне відділення з діагнозом «струс головного мозку», який проявлявся симптомами, на які вона скаржилась. В стаціонарі потерпіла ОСОБА_6 перебувала до 05.02.2020, призначались препарати від струсу головного мозку та контролювався артеріальний тиск. Лікування від супутніх захворювань не призначалось. Денний стаціонар в лікарні не передбачений, тому хвора постійно знаходилась на стаціонарному лікуванні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка лікар-невропатолог КНП «Міська лікарня № 2» ЗМР ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_6 була доставлена 28.01.2020 в лікарню каретою швидкої допомого з КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР зі скаргами на нудоту, головний біль, запаморочення. З її слів була побита родичкою 26.01.2020. Діагноз «струс головного мозку» був поставлений нейрохірургом КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР. Там же їй було проведено і КТ головного мозку. За час перебування в стаціонарі до 05.02.2020 отримувала лікування відповідно до призначень, зазначених в виписному епікризі з історії хвороби.

Допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_12 пояснила, що в квітні 2020 року проводила судово-медичну експертизу відносно потерпілої ОСОБА_6 , в якої були тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку. Експертиза проводилась на підставі наданої медичної документації та безпосереднього огляду самої потерпілої. Будь-яких видимих тілесних ушкоджень та слідів їх загоєння не виявлено. Після отримання постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи, слідчому письмово повідомлено про необхідність надати історію хвороби № 283 з КНП «МЛ № 2» ЗМР та амбулаторної карти з КНП «ЦПМСД» № 2. Після отримання зазначених документів була проведена судово-медична експертиза. За результатами проведеної експертизи у ОСОБА_6 виявлено струс головного мозку, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Діагноз «забій м`яких тканин голови» в записах представленої медичної документації не підтверджений об`єктивними даними. Пояснила, що наявність хронічних захворювань при визначенні тяжкості тілесних ушкоджень не враховувались. Експерт зазначила, що судово-медична експертиза ОСОБА_6 проведена з урахуванням вимог Закону України «Про судову експертизу» та «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Сторона захисту у судовому засіданні заявила клопотання про визнання висновків експертів недопустимими доказами.

Однак, суд вважає неспроможними доводи сторони захисту про визнання висновків експертів недопустимими доказами, оскільки вони проведені у відповідності до положень ст. 242 КПК України, а саме: компетентною експертною установою, на підставі постанови слідчого, експерт попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причини від виконання покладених на нього обов`язків, а результати відкриті протилежній стороні кримінального провадження у належний спосіб, з дотриманням вимог, встановлених ст. 290 КПК України. Посилання сторони захисту на ту обставину, що медична документація, яка досліджувалась експертом ОСОБА_12 при проведенні судово-медичної експертизи № 391 від 24.04.2020, стороні захисту відкрита не була, а саме документація, яка опинилась у експерта та виступала первісними матеріалами при проведенні експертиз, на думку сторони захисту отримана в очевидно незаконний спосіб, суд до уваги не приймає на підставі наступного.

Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Водночас, захист не позбавлений можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджувались.

Таким чином, зважаючи на ст.ст. 22, 290, 412 КПК, у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 КПК України. Разом із цим, безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано і під час судового розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак, відповідного клопотання стороною захисту заявлено не було, сторона захисту в ході судового розгляду не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, за результатами дослідження якої експертом було сформовано висновки.

Аналогічна правова позиція міститься в висновку Об`єднаної Палати ККСВС від 27.01.2020 в справі № 754/14281/17.

Окрім того, в ході допиту під час судового розгляду кримінального провадження потерпіла ОСОБА_6 підтвердила факт добровільної передачі слідчому медичних документів, тому не було необхідності звертатись з відповідним клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до медичної документації до слідчого судді.

Копії медичних документів, долучені потерпілою ОСОБА_6 до матеріалів кримінального провадження за її заявою (а.с. 67). Доводи сторони захисту про те, що не встановлено які документи надавались експерту для проведення експертного дослідження спростовуються висновком експерта № 391 від 24.04.2020, в якому чітко зазначено, на підставі яких медичних документів експертом проводилось судово-медична експертиза потерпілої ОСОБА_6 . Зазначені обставини також підтвердила допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 .

З огляду на викладене, аргументи сторони захисту про недопустимість як доказу висновків експертів від 24.04.2020 за № 391 та від 21.05.2020 за № 273/к (щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_6 ) через невідкриття на стадії виконання ст. 290 КПК України медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є неприйнятними.

Крім того, при допиті експерта ОСОБА_12 в судовому засіданні, остання підтвердила свій висновок та зазначила, що експертиза проведена на підставі медичної документації, наданої на її вимогу слідчим, про що зазначено в висновку експертизи. Доказів того, що зазначений висновок є неправдивим, захисником не було надано. Його сумніви щодо наявності тілесних ушкоджень та їх тяжкості, які встановлені у потерпілої ОСОБА_6 , є лише припущенням і нічим не підтверджені, даний висновок ним не спростований жодним чином.

Доводи сторони захисту про визнання недопустимими в якості доказів протоколів слідчих експериментів від 15.05.2020 зі свідком ОСОБА_8 та з потерпілою ОСОБА_6 на підставі того, що вони складені з порушенням вимог ч. 5 ст. 240 КПК України без згоди власника житла та не містять в собі ознак відтворення дій, обстановки та обставин події, а посвідчують виключно проголошення показань, наданих в ході досудового розслідування, спростовуються переглянутими в ході судового розгляду відеозаписами слідчих експериментів, на яких зображено, як свідок ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_6 показали механізм нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а також взаєморозташування учасників зазначених подій. Окрім того, зазначені особи безпосередньо допитані в ході судового розгляду, істотних розбіжностей в їх показаннях, наданих в ході слідчих експериментів та в судовому засіданні, судом не встановлено.

Посилання сторони захисту на ту обставину, що слідчий заздалегідь відтворив в протоколах проведення слідчого експерименту текст подій, які повинні були відображати потерпіла та свідок, нічим не підтверджені.

Також не надано жодних доказів на твердження сторони захисту, що підписи понятих та учасників слідчих експериментів, проставлені в протоколах слідчих експериментах, не відповідають справжнім підписам понятих, свідка та потерпілої.

Надані до суду протоколи слідчих експериментів, проведені за участю понятих, містять їх підписи та відповідають вимогам, встановленим КПК України.

Посилання сторони захисту на зацікавленість свідка ОСОБА_8 , яка є донькою потерпілої ОСОБА_6 , суд до уваги не приймає, тому як свідок під час допиту попереджалась про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань. Не знайшли свого підтвердження і доводи захисту щодо розбіжностей у показаннях потерпілої та свідка на досудовому розслідуванні та в ході судового розгляду, тому як судом безпосередньо допитувались зазначені особи в судовому засіданні та, відповідно до вимог ст. 23 КПК України, їх показання, надані в ході досудового розслідування, до уваги не приймались.

Доводи сторони захисту, що потерпіла ОСОБА_6 спотворила обставини, які мали місце під час конфлікту, спростовуються висновком експерта № 391 від 24.04.2020, відповідно до якого утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_6 за механізмом, вказаним в ході допиту ОСОБА_6 , не виключається та у висновку комісійної експертизи № 273/к від 21.05.2020 відповідно до якого співвставляючи локалізацію (область голови), характер травмуючого предмету у ОСОБА_6 з механізмом їх утворень за даними протоколів допиту та слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 має місце співпадіння. При цьому суттєвих розбіжностей не виявлено. Усе наведене дає змогу вважати, що виникнення ушкодження у ОСОБА_6 при обставинах, наведених у протоколах проведення допитів та слідчих експериментів не виключається.

Окрім того, обвинувачена ОСОБА_4 в ході судового розгляду не заперечувала наявність конфлікту між нею та потерпілою ОСОБА_6 саме 26.01.2020, який в подальшому перейшов у бійку.

Інші доводи обвинуваченої та її захисту не заслуговують на увагу.

Надані потерпілою ОСОБА_6 фотокартки в якості доказів (а.с. 36) суд визнає неналежними доказами та до уваги не приймає, тому як вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 85 КПК України.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п. 86).

В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини. Суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку.

Заперечення обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України, суд розцінює як форму захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою, і які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми у справі, зокрема, послідовними та чіткими показаннями допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка впевнено вказала на нанесення тілесних ушкоджень їй саме обвинуваченою ОСОБА_4 , показаннями свідка ОСОБА_8 , які в цілому узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_6 , висновком судово-медичної експертизи № 391 від 24.04.2020 та висновком комісійної експертизи № 273/к від 21.05.2020, та іншими письмовими доказами.

Таким чином суд вважає винуватість ОСОБА_4 доведеною та кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, його характер, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, не працює, є пенсіонеркою, не визнання нею своєї провини у вчиненому нею кримінальному правопорушенні.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ту обставину, що обвинувачена ОСОБА_4 є особою, що досягла пенсійного віку, враховуючи поведінку потерпілої ОСОБА_6 , яка не заперечувала наявність конфлікту та нанесення нею також тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі визначеному санкцією ст. 125 КПК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно - небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального Кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, що визначено ч. 5 ст. 128 КПК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.п 5, 9 вищезазначеної ППВСУ, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення пепереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов на суму 30000,00 гривень в рахунок заподіяної моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та фізичного болю, підлягає частковому задоволенню на суму 2000,00 гривень, оскільки, на думку суду, саме в такому розмірі потерпілій заподіяна моральна шкода. При її визначенні, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд враховує, що вказаний її розмір є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла у результаті заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченою.

Матеріальну шкоду потерпіла обґрунтувала витратами на придбання ліків в умовах перебування на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня № 2» ЗМР в сумі 3888,30 грн. (а.с. 21-23).

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

На підтвердження витрат, понесених потерпілою у зв`язку з придбанням ліків, перелік яких вказано у Виписному епікризі з історії хвороби № 283 ОСОБА_6 (а.с. 59), останньою надано чеки на їх придбання на суму 2997,40 грн., які підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги чеки на суму 63,40 грн. (а.с. 20) та на суму 177,50 грн. (а.с. 21), тому як придбані ліки відсутні у переліку призначених лікарем медичних препаратів за виписним епікризом.

Також суд не задовольняє вимоги щодо відшкодування благодійного внеску на суму 650,00 грн. (а.с. 23), тому як це є добровільною допомогою, сплаченою обвинуваченою.

Цивільний позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. та в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2997,40 грн.

Клопотань щодо обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 до суду не поступало.

Документів, які б підтверджували розрахунок судових витрат за проведення судово-медичних експертиз суду не надано.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12 КК України, ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення на її користь з обвинуваченої ОСОБА_4 моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2997,40 грн. (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто сім грн. 40 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1