ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2094/21 Справа № 204/7852/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001619 від 27 серпня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року більш суворим за цим вироком визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 27 серпня 2020 року.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства за наступних обставин.
27 серпня 2020 року приблизно о 17:00 год. ОСОБА_7 знаходився біля кафе «Хвилинка», розташованого за адресою: м.Дніпро, вул.Макарова, буд.37-д, де побачив біля вказаного кафе ОСОБА_10 , який знаходився разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В цей час у ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних стосунків виник словесний конфлікт з ОСОБА_10 , в ході вказаного конфлікту у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у вигляді настання смерті потерпілого ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, дістав з поліетиленового пакету, який знаходився у нього в руках, кухонний ніж та підійшовши до ОСОБА_10 впритул, наніс останньому вказаним ножем один удар в грудну клітину, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани в 6-му міжребер`ї на рівні від середньо-ключичної до білягрудинної лінії, яка проникає в праву плевральну порожнину, з ушкодженням правого куполу діафрагми та правої частки печінки, дрібновогнищеві крововиливи з ознаками слабковираженої лейкоцитарної реакції, проявами перифокального набряку у товщі м`яких тканин з ділянки ранового каналу грудної клітки. Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала від колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням діафрагми та печінки, що супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею і ускладнилось розвитком гострого недокрів`я.

Вимоги апеляційих скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що судом було неправильно кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство потерпілого. Вказує, що в день вчинення злочину погано себе почував через передінсультний стан, що підтверджується довідками, проте суд не взяв це до уваги. Вказує, що під час проведення слідчого експерименту від 28 серпня 2020 року мав дуже погане самопочуття та слідчий з погрозами диктував йому, що казати. Зазначає, що після слідчого експерименту його одразу відвезли до лікарні, де він пробув 5 днів у відділенні неврології. Вказує, що захищався від потерпілого, який молодший за нього та фізично сильніший.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року більш суворим за цим вироком визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що судом не правильно кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України та його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки останній не мав умислу на вбивство потерпілого. Звертає увагу, що обвинувачений після висловлених потерпілим образ в його сторону наніс кухонним ножем виключно один не цілеспрямований удар ножем в область нижньої частини грудної клітини, який не супроводжувався жодним висловлюванням, яке б вказувало на наявність умислу на вбивство. Вважає, що безпосередньо причиною смерті став причинно-наслідковий зв`язок між нанесеним ударом та поступовою втратою крові, яка привела до гострого недокрів`я. Зазначає, що після нанесення удару обвинувачений злякався та залишив місце події, хоча мав можливість нанести і інші удари ножем. Звертає увагу, що коли обвинувачений залишив місце події, потерпілий був ще живий та свідки викликали йому швидку.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року більш суворим за цим вироком визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що судом не в повній мірі взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносить до категорії особливо тяжких злочинів, пов`язаних із заподіянням смерті іншій людині. Вважає, що призначене покарання не відповідає характеру, тяжкості, обставинам вчинення злочину та особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та виключенню можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні відмовився від своєї апеляційної скарги, підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Захисник ОСОБА_8 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин справи дії останнього охоплюються складом злочину, визначеного ч. 1 ст. 115 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; фактичних даних, що містяться у протоколах оглядів місця події, обшуку, огляду трупу потерпілого ОСОБА_10 , у протоколах проведення слідчих експериментів, у висновках судово-медичних експертиз , а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, винуватість ОСОБА_7 підтверджена показаннями потерпілого ОСОБА_9 , рідного брата померлого, який в судовому засіданні показав, що на початку червня по АДРЕСА_2 він не потиснув руку ОСОБА_7 і останній дістав два ножа й кинувся на нього, але він сказав, що не буде вітатися, оскільки не зобов`язаний цього робити. ОСОБА_7 жив у бараці на селищі, часто ходив з ножем. 28 серпня 2020 року йому зателефонували і сказали, що підрізали його брата. Коли він приїхав на місце вчинення злочину до кафе «Хвилинка», ОСОБА_7 вже був у кайданках, брата не було, чи були там якісь предмети, не бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що 27 серпня 2020 року приблизно о 17:00 год. вони з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 розмовляли біля кафе «Хвилинка» неподалік від бетонних труб. ОСОБА_10 ОСОБА_7 не провокував, тільки зробив зауваження, що останній з ножем, фізичного конфлікту в них не було. ОСОБА_7 сидів неподалік на бетонних трубах з кульком, лицем до ОСОБА_10 , після зауваження ОСОБА_10 підійшов і вдарив ОСОБА_10 блискучим кухонним ножем у груди, ніж залишився у ОСОБА_7 в руках, якою саме рукою наніс удар ОСОБА_7 - вона не пам`ятає. Викликали швидку, вона тримала рану ОСОБА_10 . ОСОБА_7 охарактеризувати не може, оскільки вони не спілкувалися, вона бачила його з ножем вперше, але чула, що хтось викликав поліцію, тому що ОСОБА_7 ходив з ножем.

Свідок ОСОБА_12 надав аналогічні пояснення та додатково зазначив, що він з поліцейськими знайшли ОСОБА_7 у сусідньому дворі, коли його затримали, він був без ножа, а до цієї події ходив з ножем. ОСОБА_7 був нетверезий, його хтось вдарив по обличчю і він шукав цю людину.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілих та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 27 серпня 2020 року з фототаблицями до нього, згідно якого в присутності двох понятих було здійснено огляд ділянки місцевості асфальтного покриття за адресою: м. Дніпро, вул. Макарова, 37-д, біля пивбару Хвилинка, під час якого виявлено та вилучено речовину бурого кольору зі слідів плям крові під номером 1, яку поміщено до паперового конверту білого кольору; речовину бурого кольору зі слідів плям крові під номером 3, яку поміщено до паперового конверту білого кольору; контрольні змиви, які поміщені до паперового конверту білого кольору.
З протоколу огляду від 27 серпня 2020 року з фототаблицями до нього слідує, що в присутності двох понятих було здійснено огляд жилого приміщення кв. АДРЕСА_3 , під час якого було вилучено: металевий предмет, який за своїми зовнішніми ознаками схожий на ніж, який поміщено до експертного прозорого пакету SUD2041658; 2 сліди пальців рук, перекопійовані на 2 липкі стрічки, які поміщено до паперового конверту білого кольору; предмет, який за своїми зовнішніми ознаками схожий на ніж, який поміщено до експертного прозорого пакету SUD2041678; рідину бурого кольору, яка була на лезі ножа, яку було поміщено до паперового конверту білого кольору.

Відповідно до висновку експерта №19/104-7/3/1240 від 07 вересня 2020 року два сліди пальців рук розмірами 18x24мм, 16x28мм, вилучені 27 серпня 2020 року в ході огляду з поверхні ножа, вилученого 27 серпня 2020 року в кв. АДРЕСА_3 , придатні для ідентифікації за ними особи. Ці два сліди пальців рук розмірами 18x24мм, 16x28мм залишені вказівним та безіменним пальцями правої руки особи, дактилокарта якої надана на дослідження і заповнена на ім`я ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта №696 від 09 жовтня 2020 року на змиві з рукоятки ножа (об`єкт №1), представленому на дослідження, встановлена наявність крові та визначений білок людини. Клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені. Статева та групова належність крові в змиві з рукоятки ножа (об`єкт №1) не встановлена через відсутність формених елементів крові та через невиявлення антигенів А, В та Н ізосерологічної системи АВ0. Оскільки групова та статева належність крові в змиві з рукоятки ножа (об`єкт №1) не встановлена, то відповісти про її походження від потерпілого ОСОБА_10 не виявилось можливим.

З висновку експерта №811 від 28 жовтня 2020 року вбачається, що зі зразка крові потерпілого ОСОБА_10 отримані препарати ДНК, встановлений їх генотип. З біологічних слідів з кров`ю в змиві з поверхні рукоятки ножа, вилученого 27 серпня 2020 року в ході огляду кв. АДРЕСА_4 , отримані препарати ДНК формально чоловічої статевої належності, встановлений їх генотип, який містить ознаки суміші ДНК не менше 2-х осіб, не містить домінуючого генотипу. Проведений порівняльний молекулярно-генетичний аналіз виявив співпадіння змішаного генотипу біологічних слідів з кров`ю в змиві з рукоятки ножа з генотипом потерпілого ОСОБА_10 . Таким чином ДНК в цих слідах з кров`ю може походити від потерпілого ОСОБА_10 в суміші з ДНК іншої невстановленої особи

Як слідує з висновку експерта №1661/429-Е від 14 вересня 2020 року при дослідженні трупа потерпілого ОСОБА_10 виявлено: колото-різана рана в 6-му міжребер`ї на рівні від середньо-ключичної до білягрудинної лінії з прониканням в праву плевральну порожнину, ушкодженням правого куполу діафрагми та правої частки печінки і жовчного міхура, рідка кров та згортки в правій плевральній порожнині і черевній порожнині (за даними оперативного втручання 3000 мл в плевральній порожнині, і 2200 в черевній порожнині) недокрів`я та нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, вогнищеві крововиливи під ендокардом лівого шлуночка, дрібновогнищеві крововиливи з ознаками слабко вираженої лейкоцитарної реакції, проявами перифокального набряку у товщі м`яких тканин з ділянки ранового каналу грудної клітки. Дрібні осередки навколосудинного ліпоматозу у міокарді, слабко виражена зональна жирова дистрофія печінки. Відповідно до наданих медичних документів, смерть його настала о 18:30 год. 27 серпня 2020 року від колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням діафрагми та печінки, що супроводжувалося масивної внутрішньою кровротечею і ускладнилося розвитком гострого недокрів`я, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа та додатковими методами досліджень. При дослідженні трупа виявлено: колото-різана рана в 6-му міжребер`ї на рівні від середньо-ключичної до білягрудинної лінії яка проникає в праву плевральну порожнину з ушкодженням правого куполу діафрагми та правої частки печінки, дрібновогншцеві крововиливи з ознаками слабко вираженої лейкоцитарної реакції, проявами перифокального набряку у товщі м`яких тканин з ділянки ранового каналу грудної клітки. Виявлені при дослідженні трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії плоского предмету, що володів колюче-ріжучими властивостями, та діяв у напрямку спереду назад зверху вниз та дещо справа наліво. Виявлене торако-абдомінальне колото-різане поранення грудної клітки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і яке в даному випадку призвело до настання смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 1,23%о, що стосовно живих осіб може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння. Не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти. При дослідженні трупа виявлені ознаки дистрофічних змін внутрішніх органів. При експертизі трупа виявлене колото-різане поранення грудної клітки справа. В постанові про призначення експертизи зазначено, що потерпілому було нанесене один удар ножем в область грудної клітки. Таким чином, зазначений механізм в цілому не суперечить виявленим ушкодженням.

Відповідно до протоколу огляду від 27 серпня 2020 року старшим слідчим СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в присутності понятих та за участю інспектора СКЗ ДВП ОСОБА_13 було проведено огляд футболки синього кольору, яка знаходиться в приймальному відділенні міської клінічної лікарні №16 та належить ОСОБА_10 , доставленому у приймальне відділення 27 серпня 2020 року, під час якого спереду на футболці було виявлено плями бурого кольору з правої сторони в передній частині, приблизно по центру плями бурого кольору наявний отвір (поріз) довжиною приблизно 33 мм.

Згідно протоколу обшуку особи від 27 серпня 2020 року слідчим СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в присутності понятих було проведено обшук затриманої особи ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено шведку синього кольору; темні штани; черевики (сандалі); чоловічу сумку, усередині з ременем та кип`ятильником, а також у присутності інспектора СКЗ ДВП за добровільною згодою ОСОБА_7 з обох рук вилучені нігтьові зрізи та змиви з обох кистей рук на марлевий тампон, за допомогою дактилоскопічного валику та чорнила дактилоскопійовано пальці та долоні правої та лівої руки, які поміщено до 4 паперових конвертів та спецпакет SUD4026621.

Як слідує з висновку експерта №727 від 14 вересня 2020 року кров трупа ОСОБА_10 належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. В сліді на штанах -об.№4, в слідах на сорочці - об.№15,16,17 знайдена кров, при встановленні видової приналежності якої виявлений білок крові людини. В об. №№1,2,3,5-14 на штанах, об. №№18-25- на черевиках наявність крові не встановлена. При серологічному дослідженні слідів крові -об. №№4,15,16,17 виявлений антиген Н. Отриманий результат не виключає можливу приналежність крові в слідах об. №4,15,16,17 до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. На підставі отриманих результатів серологічного дослідження слідів крові в об. №№4,15,16,17 з урахуванням групової приналежності крові потерпілого ОСОБА_10 не виключається можливість походження слідів крові в об. №№4,15,16,17 від потерпілого ОСОБА_10 , оскільки виявлений антиген Н у вказаних слідах відповідає груповій характеристиці його крові за ізосерологічною системою АВ0.

Відповідно до протоколів проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 з відеозаписами до них, останні в присутності понятих, а обвинувачений також і у присутності захисника ОСОБА_8 , розповіли та показали механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , спосіб та за яких обставин було вчинено вбивство потерпілого.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними, допустимими, достовірними й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки суду про те, що ОСОБА_7 , заподіюючи тілесне ушкодження потерпілому, діяв з прямим умислом на вбивство, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, ОСОБА_7 , завдаючи ножем один удар в груди, тобто в область, де знаходяться життєво важливі органи потерпілого, діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілого та бажав цього, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №96 від 04 листопада 2020 року, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого.

Апеляційний суд вважає, що при оцінці показань обвинуваченого суд обгрунтовано піддав сумнівам його доводи про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого та здійснив удар ножем випадково, оскільки дані доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду суду першої інстанції та спростовуються дослідженими судом доказами, характером дій обвинуваченого, спрямованих на позбавлення життя потерпілого, способом, механізмом спричинення тілесного ушкоджень та його локалізацією, а саме обрання як знаряддя вчинення злочину металевого ножа, спричинення в груди, тобто в область, де знаходяться життєво важливі органи потерпілого, колото-різаного поранення, яке проникає в праву плевральну порожнину з ушкодженням правого куполу діафрагми та правої частки печінки, та наслідками, які настали - смерть потерпілого, що свідчить про намір вбити потерпілого.

З матеріалів провадження видно, що твердження обвинуваченого та захисника, зазначені в апеляційних скаргах про відсутність умислу в обвинуваченого на вбивство потерпілого, є аналогічними тим, що вони вже висловлювали у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника не наведено та під час апеляційного перегляду стороною захисту на вказано інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.

При цьому всупереч доводам в апеляційній скарзі захисника смерть потерпілого відповідно до висновку експерта №1661/429-Е від 14 вересня 2020 року настала о 18:30 год. 27 серпня 2020 року від колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням діафрагми та печінки, що супроводжувалося масивної внутрішньою кровротечею і ускладнилося розвитком гострого недокрів`я, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа та додатковими методами досліджень.

Той факт, що обвинувачений спричинив лише одне поранення потерпілому, після чого втік з місця вчинення злочину, при цьому потерпілий був ще живий, не свідчить про відсутність у останнього умислу на вбивство потерпілого, оскільки враховуючи знаряддя злочину ніж, характер і локалізацію поранень удар ножем у груди, тобто в область, де знаходяться життєво важливі органи людини, поведінку винного і потерпілого, що передувала події зауваження потерпілого на адресу обвинуваченого, що призвело до особистого неприязного відношення до нього з боку обвинуваченого, з урахуванням досліджених судом доказів кожного окремо та у сукупності є такими, що повністю узгоджуються між собою, спростовують показання обвинуваченого в частині випадковості нанесення потерпілому удару ножем та повністю доказують його винуватість саме у вбивстві.

Доказів, які б свідчили про необхідність заподіяння потерпілому шкоди, необхідної і достатньої для негайного відвернення чи припинення посягання зі сторони потерпілого, матеріали провадження не містять і такі у апеляційній скарзі не наведені.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника за обставин, викладених ними у скаргах, не має.

З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

Не можна погодитися з твердженнями обвинуваченого та захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкції частини та статті Кримінального кодексу України покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив про відсутність обставин, що помякшують покарання, та визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, рецидив злочинів.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, ніде не працює, систематично вживає спиртні напої, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Також з огляду на матеріали кримінального провадження ОСОБА_7 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини. Так, вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року його було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому правопорушення 27 серпня 2020 року, тобто до постановлення вироку Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року, у зв`язку з тим суд правильно призначив обвинуваченому покарання за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, пов`язаний із заподіянням смерті іншій людині,вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Посилання прокурора на те, що призначене покарання не відповідає характеру, тяжкості, обставинам вчинення злочину та особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та виключенню можливості вчиненні іншого кримінального правопорушення, є безпідставними.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к та від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к).
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом ОСОБА_7 покарання в межах санкції інкримінованої статті за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4