Справа № 460/1304/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/288/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26.08.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави 263 грн. 88 коп. витрат за проведення експертизи.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Також ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Яворівського районного суду Львівської області від 04.11.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 3287 грн. 40 коп. витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 23.02.2017 року близько 02:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення крадіжки з приміщення гуртівні ОСОБА_10 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_11 та знаходиться в АДРЕСА_1 , прибули до цієї гуртівні. В подальшому, згідно розподілених ролей ОСОБА_7 залишився на вулиці позаду будівлі гуртівні та спостерігав за тим, щоб вони не були викриті сторонніми особами, а обвинувачений ОСОБА_6 через покрівлю гуртівні шляхом видавлення фрагменту фанерної дошки, таємно проник в середину, звідки повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, викрали чотири плитки шоколаду Світоч, вартістю 6,5 грн. кожна, 1931 гривню готівкою, після чого розпорядилися викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1957 грн.
Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 24.02.2017 року близько 03:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення крадіжки з приміщення гуртівні ОСОБА_10 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_11 та знаходиться в АДРЕСА_1 , прибули до цієї гуртівні, де в подальшому, через покрівлю гуртівні шляхом видавлення фрагменту фанерної дошки, таємно проникли в середину, звідки повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, спільними діями викрали дві плитки шоколаду Світоч, вартістю 6,5 грн. кожна, 3030 гривень готівкою, після чого розпорядилися викраденим на власний розсуд, заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 3043 грн.
Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_7 25.07.2017 року близько 01:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження даху проник у складське приміщення на АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_12 , звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав відрізки мідного дроту вагою 11 кг, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік та розпорядився викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому збитки на суму 1430 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднану з проникненням у приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_7 25.02.2018 року маючи намір на незаконне поводження з бойовими припасами без передбаченого законом дозволу, умисно, протиправно придбав, знайшовши на смітнику поблизу м. Яворова Львівської області 19 патронів калібру 9х18 мм до короткоствольної бойової, нарізної, вогнепальної зброї пістолета Макарова ПМ, Форт Форт 12, Форт 14, автоматичних пістолетів Стєчкіна АПС, які незаконно переніс до місця свого проживання на АДРЕСА_3 , де умисно протиправно зберігав. 05.03.2018 року під час огляду місця події на вул. Загаєвича в м. Яворові Львівської області, в кишені штанів обвинуваченого ОСОБА_7 було виявлено та вилучено 19 патронів калібру 9х18 мм, які останній умисно, незаконно зберігав без відповідного на це дозволу та які, згідно з висновком експерта є боєприпасами калібру 9х18 мм до короткоствольної бойової, нарізної, вогнепальної зброї пістолета Макарова ПМ, Форт Форт 12, Форт 14, автоматичних пістолетів Стєчкіна АПС та є придатними для стрільби.
Таким чином, ОСОБА_7 носив, зберігав, придбав бойові припаси без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 17.10.2017 року близько 19:00 год., за попередньою змовою із іншою особою (щодо якої виділено окреме провадження та зупинено у зв`язку з оголошенням у розшук) про вчинення крадіжки з приміщення будівлі колишнього квасозасолочного цеху, яке належить спільно-українсько-польському ТзОВ Лікополь, директором якого є ОСОБА_13 , що розташоване на АДРЕСА_2 , прибувши до вказаної будівлі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно проник в середину приміщення через вікно, яке наполовину забите дошками, звідки повторно, викрав три труби довжиною по 2,5 м діаметром 25 мм вартістю 300 грн. кожна, 5 метрів проводки вартістю 150 грн., два алюмінієві плафони вартістю 200 грн. кожен, три металеві платформи виготовлені з кутників вартістю 250 грн. кожна, дві металеві пластини вартістю 100 грн. кожна, дві металеві труби довжиною по 1 м діаметром 25 мм вартістю 100 грн кожна, датчик тиску МВТП-160 вартістю 200 грн., дві труби довжиною по 4 м діаметром 25 мм вартістю 350 грн. кожна, після чого разом з іншою особою розпорядилися викраденим на власний розсуд, заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 3500 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 24.07.2017 року близько 03:15 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом розбиття вікна вхідних дверей проник в приміщення магазину На розі на АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_14 , звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав грошові кошти у сумі 600 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік та розпорядився викраденими коштами на власний розсуд, чим спричинив потерпілій збитки на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднану з проникненням у приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Даний вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржується.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій не оспорюючи доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій, просить пом`якшити призначене йому покарання.
На обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що він на досудовому розслідуванні та в судовому засіданні свою вину визнав повністю, надав правдиві пояснення щодо обставин вчиненого злочину, зізнався у тому, що скоїв крадіжку перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомив свої протизаконні дії та щиро розкаявся. Апелянт звертає увагу на дані про свою особу, а саме те, що перебуваючи на обліку у службі пробації регулярно з`являється на реєстрацію, є працевлаштованим і за місцем роботи характеризується позитивно. Крім цього, зазначає, що відшкодував свою частину завданої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 у розмірі 2500 грн., і останній не має до нього претензій, що підтверджується долученою розпискою.
При апеляційному розгляді справи обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.
Прокурор заперечив вимоги поданої апеляційної скарги, з огляду на безпідставність такої, та просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.
Заслухавши доповідача, виступи присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Апеляційні скарги на оскаржуваний вирок в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не надходили.
Згідно ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не оспорюється в апеляційній скарзі.
Згідно вироку суду першої інстанції, свою вину обвинувачений у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України, на переконання колегії суддів, є вірною та в апеляційному порядку не оспорюється.
Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то слід вказати наступне.
В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий і злочин у даному кримінальному провадженні вчинив під час іспитового строку, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, те, що він не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, нейтрально характеризується за місцем проживання, наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Крім цього, суд першої інстанції врахував і висновок Яворівського районного сектору філії Центру пробації у Львівській області, з якого вбачається, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, враховуючи високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.
Також, суд першої інстанції вірно встановив, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, встановленого вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26.08.2016р., яким ОСОБА_6 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання із встановленням іспитового строку 1 рік.
Отже, з урахуванням положень ч. 3 ст. 78 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 71 КК України та призначив ОСОБА_6 за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком, остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Відтак, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, що є мінімальним згідно санкції вказаної частини статті, а також призначене йому на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі у повній мірі відповідає вимогам закону, є справедливим, і таке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Факт відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди потерпілому, а також його позитивна характеристика з місця роботи, у даному випадку не впливають на можливість пом`якшити призначене йому покарання, оскільки судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання у його мінімальному розмірі, а правових підстав для застосування, зокрема, положень ст. 69 КК України колегії судді не вбачає.
Відтак, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення обраного ОСОБА_6 покарання та визнає подану у справі апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки така не містить правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку.
При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Яворівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: