КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 308/7178/20 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/583/2021
Категорія ст. 331 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні №0000197 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ужгород Закарпатської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

та за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263, ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч 2 ст. 357 КК України

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Теребля
Тячівського району Закарпатської області, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_9 кожному продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 грудня 2020 року включно.

Таке рішення, з урахуванням стадії судового розгляду, тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тяжкості покарання, яке їм загрожує, а також даних про особу кожного із них, суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час вирішення судом питання про продовження строку тримання під вартою було порушено його право на захист, оскільки копії клопотання прокурора та відповідних матеріалів у встановлений законодавством строк йому надано не було. До того ж прокурором не було доведено в суді існування жодного ризику, тому його ( ОСОБА_13 ) подальше тримання під вартою є безпідставним та невиправданим, а для забезпечення його процесуальної поведінки достатньо більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений звертає увагу на те, що раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та здав свої паспорти органу досудового розслідування, що суперечить висновку суду щодо наявності ризиків переховування та вчинення інших кримінальних правопорушень. Впливати на свідків він також не може, оскільки під час досудового розслідування допитано всіх свідків та самого потерпілого, а доказів про тиск чи погрози з його боку на свідків, потерпілого прокурором не надано. Крім того, суд не врахував, що він більше року тримається під вартою, йому було проведено оперативне втручання та він потребує подальшого медичного лікування та реабілітації.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року та прийняти нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою постійного місця проживання: АДРЕСА_3 або визначити розмір застави, що відповідає 456 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 001 832 грн).

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою, не врахував наявність підстав для зміни запобіжного заходу у зв`язку з необґрунтованістю підозри, висунутої ОСОБА_8 , яка не доводиться доказами у справі, та відсутністю ризиків на даній стадії кримінального провадження.

Що стосується ризиків, які врахував суд, то захисник звертає увагу на належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків в іншій справі, неодноразове перетинання ним державного кордону, але повернення в Україну, наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків та позитивної репутації, незадовільний стан його здоров`я. При цьому, за позицією захисника, ризиків, що ОСОБА_8 може впливати на свідків та потерпілого на даний час не існує, адже досудове розслідування в даному кримінальному провадженні завершено, а потерпілий та його родина знаходяться під дією заходів безпеки.

Отже, на думку захисника, наведені прокурором ризики спростовуються матеріалами справи, що є підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, як вважає захисник, суд безпідставно не визначив обвинуваченому розмір застави, достатньої для забезпечення ним обов`язків, передбачених КПК України, оскільки та обставина, що злочин було вчинено із застосуванням насильства є припущенням та не підтверджується доказами у справі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою постійного місця проживання: АДРЕСА_4 або визначити заставу у розмірі, передбаченому ст. 182 КПК України.

В обґрунтування апеляційний вимог посилається на те, що суд формально продовжив ОСОБА_9 строк тримання під вартою, достатньо не дослідивши питання обґрунтованості підозри та можливості зміни запобіжного заходу.

Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_9 за відсутності такої, що доводиться доказами, підозри, вже більше року тримається під вартою, більшість свого ув`язнення провів в ІТТ ГУНП у м. Києві, де відсутні належні умови перебування, що суперечить міжнародній практиці. ОСОБА_9 , будучи працівником правоохоронного органу, не переховувався від органів слідства та вів нормальний спосіб життя, має міцні соціальні зв`язки, з місця служби та проживання характеризується виключно позитивно, є глибоко віруючою людиною. Ризиків можливого впливу на потерпілого, свідків не існує, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено.

За таких обставин, як вважає захисник, стороною обвинувачення не подано суду жодного доказу того, що ОСОБА_9 має намір не виконувати свої процесуальні обов`язки іпереховуватися від слідства та суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи сторони захисту про наявність достатніх підстав для зміни кожному обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, а також твердження про невиконання судом вимог абз. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України, та ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ст. 348, ч. 2 ст. 357 КК України.

Суд першої інстанції, поставивши питання про доцільність тримання обвинувачених від вартою та розглянувши з цього приводу клопотання сторони обвинувачення та захисту, вважав, що продовжують існувати ризики, які можуть свідчити про спроби обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 , процесуальних обов`язків під час судового провадження, тому постановив ухвалу про продовження кожному із них строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі наведені достатні мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення щодо кожного обвинуваченого.

Зважаючи на те, що в суді першої інстанції триває судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції. Тому обґрунтованість обвинувачення при розгляді провадження в порядку апеляційної процедури за скаргою на ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегією суддів не перевіряється і всі доводи захисників щодо недопустимості низки доказів у кримінальному провадженні, не можуть бути предметом окремої апеляційної перевірки.
Між тим, перевіряючи твердження захисників про відсутність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
За загальною практикою ЄСПЛ (зокрема, рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series А, № 182), термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

За змістом ухвали, суд першої інстанції врахував наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ці особи, можливо, вчинили певний злочин, оскільки зважив, що прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже ОСОБА_8 і ОСОБА_9 набули статуту обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень; в межах даного кримінального провадження слідчими суддями вже досліджувалося питання обґрунтованості підозри, повідомленої кожному обвинуваченому; перелік доказів, зібраних під час досудового розслідування, що наведений у реєстрі матеріалів досудового розслідування є вагомим, а більш детальна оцінка всім доказом буде надана на відповідній стадії судового розгляду.
Що стосується висновку суду про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися від часу обрання кожному обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення, в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, який пов`язаний із посяганням на життя працівника правоохоронного органу та має підвищений ступінь суспільної небезпеки; тяжкість покарання, яка загрожує кожному обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях; всі наявні в матеріалах провадження та проаналізовані судом в ухвалі дані про особу кожного обвинуваченого, їх соціальні зв`язки та репутацію, а також стан здоров`я, колегія суддів доходить висновку, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, такі ризики не зменшилися від часу обрання кожному із них запобіжного заходу і виправдовують подальше їх тримання під вартою.

Разом із цим, наявність у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, на чому наголошують захисники, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у кожного із них наміру переховування від суду та не виключає можливість продовження щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому доводи захисника про те, що значно погіршився стан здоров`я ОСОБА_8 і в умовах перебування у слідчому ізоляторі він не отримує належного лікування нічим не підтверджені, оскільки суду не були надані жодні відомості про те, що за станом здоров`я ОСОБА_8 не може утримуватися під вартою.

Крім того, на переконання колегії суддів, з великою ймовірністю існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків з огляду на те, що потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченимипокладених на них процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії. Отже висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження кожному обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим.

Із судового рішення також вбачається, що керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави кожному обвинуваченому і такий висновок суду з огляду на фактичні обставини особливо тяжкого кримінального правопорушення ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про порушення права на захист, оскільки прокурор вручив йому клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з порушенням відповідного процесуального строку, є непереконливими, оскільки матеріали провадження свідчать про те, що суд першої інстанції при вирішенні питань, пов`язаних із запобіжними заходами, дотримав вимог ст. 22 КПК України і сторона захисту не була позбавлена можливості надати свої аргументи з приводу порушеного судом питання та заявити клопотання про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження кожному обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила. А тому і не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_13 та захисників.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року, якою обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_9 кожному продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 грудня 2020 року включно без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4