ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/888/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 638/9201/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова матеріали провадження №11кп/818/888/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені подання державної установи «Олексіївська виправна колонія 25» про умовно дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.09.2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн;

- 15.02.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України на 5 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки;

- 20.11.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням вимог ст.71 КК України на 4 роки 1 день позбавлення волі. Звільнений 29.01.2018 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 1 місяць 19 днів;

- 02.07.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

початок строку: 16 лютого 2018 року, кінець строку: 16 березня 2021 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 02 липня 2018 року.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Зазначив, що за весь період відбування покарання він не має жодного стягнення, має 2 заохочення, характеризується позитивно, приймає участь в заходах виховного характеру, активну участь в суспільному житті колонії та спортивно масових заходах, працевлаштований підсобним робочим, у скоєному злочині вину визнав повністю, щиро покаявся, має постійне місце проживання, а також після звільнення буде працевлаштований на одному з підприємств району, погасив всі виконавчі листи. На думку засудженого висновки суду про те, що до нього не може застосовуватися умовно-дострокове звільнення, оскільки він вже звільнявся умовно-достроково є хибним, а матеріали особової справи свідчать про зворотне. Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку та ставлення до праці.

Як слідує із матеріалів провадження, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 раніше чотири рази судимий, за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2013 року був звільнений від відбування покарання з випробуванням, однак в період іспитового строку вчинив новий злочин, за що був засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2015 року.

Крім того, суд першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 29.01.2018 року був звільнений умовно-достроково від відбування покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2015 року на невідбуту частину покарання 1 рік 1 місяць 19 днів, однак в період умовно-дострокового звільнення вчинив новий злочин, за який був засуджений вироком Дергачівського районного суду Харківської області 02.07.2018 року, та за яким наразі ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання.

Зазначене свідчить про те, що засуджений вже неодноразово звільнявся від відбування покарання, як на підставі ст.75 КК України так і умовно-достроково, однак не виконував покладених на нього обов`язків та продовжував свою злочинну діяльність, що свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки засудженого, підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 та неможливість його виправлення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.

Крім того, згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 у період відбування покарання у державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з 19 лютого 2018 року по 22 серпня 2018 року, характеризувався посередньо, стягувань та заохочень не мав та до праці не залучався.

З 23 серпня 2018 року відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія №25»

Згідно характеристики від 24 червня 2020 року засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується позитивно, вимоги режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, двічі заохочувався за виконання покладених на нього обов`язків 14.08.2019 року та 08.04.2020 року. працевлаштований різноробом на дільниці соціальної реабілітації, до праці ставиться сумлінно, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт» та «Підготовка до звільнення», участь у роботі самодіяльних організацій не приймає.

Крім того, згідно вищевказаної характеристики за вироком Дергачівського районного суду Харківської області має позов на суму 1 287 грн., однак листи не надходили, що спростовує доводи засудженого про виплати за всіма виконавчими листами.

Доводи засудженого про те, що суд безпідставно взяв до уваги той факт, що він раніше звільнявся умовно-достроково та в період умовно-достроково звільнення знову вчинив злочин, є необґрунтованими, оскільки відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суд при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення повинен брати до уваги дані, які характеризують особу засудженого.

До того ж наявність лише двох заохочень за період з 23 серпня 2018 року по 25 вересня 2020 року, тобто більш ніж за два роки не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки така незначна кількість заохочень може свідчити лише про стимулювання адміністрацією колонії право слухняної поведінки засудженого.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних що містяться у характеристиці, особу засудженого, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 02 липня 2018 року.

Враховуючи викладене, а також відсутність відомостей, які б вказували на вчинення засудженим дій, направлених на погашення цивільного позову,колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року про відмову у задоволенні подання державної установи «Олексіївська виправна колонія 25» про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: