Справа № 487/1732/20
Провадження № 1-кс/487/3256/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 24.12.2020 року про закриття кримінального провадження №0000602,
ВСТАНОВИВ:
15.06.2021 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 24.12.2020 року про закриття кримінального провадження №0000602.
В своїй скарзі заявник просив суд скасувати вищезазначену постанову, мотивуючи тим, що рішення про закриття кримінального провадження прийняте слідчим безпідставно та незаконно, оскільки в період з травня 2020 року по травень 2021 року не було вчинено жодної процесуальної дії на обов`язковість проведення якої вказував слідчий суддя в ухвалі Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.05.2020.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Слідчий Другого СВ СУ ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, проте її відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Вислухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №0000602, слідчий суддя приходить до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що Другим СВ СУ ТУ ДБР у м. Миколаєві проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000602 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 125 КК України.
Так, прокуратурою Одеської області 01.08.2016 внесено відомості до ЄРДР за №0000602 за заявою ОСОБА_3 щодо спричинення останньому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Також, до ЄРДР 17.05.2017 внесено відомості за №0000639 на підставі ухвали судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2017 у справі №522/3811/17 за заявою ОСОБА_3 щодо спричинення останньому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , який діяв спільно із дільничним інспектором міліції Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_6 , тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Вказані кримінальні провадження 08.12.2017 об`єднані в одне кримінальне провадження за №0000602 від 01.08.2016.
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_3 вбачається, що 31.03.2015, приблизно о 19 год. 00 хв., біля будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , працівник міліції ОСОБА_6 , діючи спільно з ОСОБА_5 , спричинили заявнику тілесні ушкодження.
Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві від 24.12.2021 року, кримінальне провадження №0000602 від 01.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.365, ч.1 ст.125 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування вказаної постанови, слідчий зазначив, що розглянувши матеріали досудового розслідування та беручи до уваги твердження свідків, можна дійти висновку, що у діях ОСОБА_6 був відсутній умисел перевищити владу або службові повноваження, вчиняти дії, які явно виходили б за межі наданих йому прав чи повноважень, а тому про заподіяння потерпілому ОСОБА_3 істотної шкоди нині не йдеться. Отже, викладені потерпілим ОСОБА_3 доводи щодо скоєння колишнім дільничним інспектором міліції Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, а ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України не знайшли свого підтвердження.

Не погоджуючись із постановою слідчого ОСОБА_4 ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що, постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийняте останнім безпідставно та незаконно, оскільки в період з травня 2020 року по травень 2021 року не було вчинено жодної процесуальної дії на обов`язковість проведення якої вказував слідчий суддя в ухвалі Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.05.2020.
Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно із вимогами ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим, прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні в першу чергу підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Сторона обвинувачення, відповідно до ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Проте, вищевикладені вимоги чинного законодавства слідчим не виконані.

Так, слідчим не були виконанні слідчі дії зазначені в ухвалі слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.05.2020 року якою скасована постанова слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 14.02.2020 про закриття кримінального провадження №0000602.
Зокрема слідчим не було взято до уваги допит лікаря рентгенолога Одеського медичного центру ОСОБА_7 та консультативного висновку лікаря обласної поліклініки ОСОБА_8 від 30.03.2018, а посилається слідчий лише на свідчення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що свідчить про нехтування принципу всебічності та об`єктивності.

Крім того, слідчим не з`ясовано, що працівник міліції ОСОБА_6 робив на подвір`ї ОСОБА_3 , з якою метою він туди прийшов і чому встряв в їх конфлікт з ОСОБА_5 .

Встановлені слідчим суддею вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що постанова слідчого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 24.12.2020 є передчасною, оскільки останнім не повно та не всебічно досліджено всі обставини кримінального провадження, що є підставою для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що постанова про закриття кримінального провадження від 24.12.2020, яка міститься в матеріалах кримінального провадження №0000602 роздрукована неякісно, що позбавляє можливості всебічно та об`єктивно ознайомитися з її повним текстом.

Керуючись статтями 303-307 КПК України,слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 24.12.2020 про закриття кримінального провадження №0000602 - скасувати.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1