ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5738/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1417/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 27.11.2020 року продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.01.2021 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що дослідивши наведені аргументи та представлені матеріали, суд прийшов до висновку про те, що під загрозою тяжкості покарання в разі доведеності обвинувачення, обвинувачений може спробувати ухилитися від суду, вплинути на його хід чи спробувати продовжити свою злочинну діяльність, що виключає можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо нього, при цьому викладені захистом обставини, не є такими, що виключають існування зазначених прокурором ризиків та унеможливлюють неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого. Судом також встановлено, що на час розгляду клопотання прокурора стан здоров`я обвинуваченого задовільний, він є особою молодого віку.

Не погодившись з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 27.11.2020 року, захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 є батьком неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої. Батьки обвинуваченого ОСОБА_8 є особами похилого віку та пенсіонерами, які часто хворіють та яким потрібна допомога по господарству, підтримка, а також фінансова допомога обвинуваченого ОСОБА_8 , що підтверджується копіями пенсійних посвідчень та медичної документації. Обвинувачений має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , який належить його сестрі - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та вона не заперечує проти знаходження обвинуваченого ОСОБА_8 під час домашнього арешту за вказаною вище адресою.
Крім того, апелянт зазначає, що обвинуваченому ОСОБА_8 декілька разів продовжували запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Усі рази, прокурор посилається на одній й ті ж самі ризики та обставини, а саме: судовий розгляд лише розпочинається, ризики, враховані слідчим суддею при застосуванні саме такого запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні не зменшилися, є доцільними та такими, що на даний час ефективно забезпечують належну процесуальну поведінку обвинувачених. Однак, прокурор жодного разу не навів доказів на підтвердження вказаних вище обставин.
Також захисник вказує на те, що у зв`язку з поширенням пандемії, велику кількість осіб, які тримаються в умовах обмеженого простору в ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№27)», у разі її фіксування в слідчому ізоляторі, тримання обвинуваченого ОСОБА_8 становитиме загрозу його життю та здоров`ю.

Заслухавши доповідь головуючого судді; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та нетяжкого злочинів, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.146 КК України. Санкція за ч.2 ст.127 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, на що обґрунтовано прокурор послався суд в своєму клопотанні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, а саме вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 : катування, тобто умисного заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього відомості чи визнання, з метою покарати його за дії, скоєні ним, а також з метою залякування його, скоєного за попередньою змовою групою осіб; незаконного позбавлення волі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Крім того, на даний час судове провадження не завершено, лише оголошено обвинувальний акт, жодного доказу не досліджено, допит потерпілого та свідків не проведено, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, неодружений, мешкає без реєстрації у Харківській області, а тому ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ст. 177 КПК України, на зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів захисника щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни запобіжного заходу внаслідок наявності у обвинуваченого неповнолітньої доньки та батьків пенсійного віку, а також сестри, яка не заперечує проти знаходження обвинуваченого ОСОБА_8 під час домашнього арешту за місцем її мешкання, так як ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які встановлені судом першої інстанції та зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, існують на даний час та підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який за апеляційними доводами захисника судом не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 27.11.2020 року продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.01.2021 року, який на час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення та надходження цієї справи до суду апеляційної інстанції сплив.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді