Справа № 133/1667/20
Провадження №11-кп/801/536/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 19.03.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000370 від 05.05.2020 року по
обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,
за участю:
прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
в с т а н о в и в :

До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні №0000370, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.05.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 19.03.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19.03.2021 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задоволено.
Продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, терміном на 60 (шістдесят) днів, до 17 травня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , непогодившись з ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19.03.2021 року, подала апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову, обравши обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , мотивовано тим, що ухвала Калинівського районного суду Вінницької області постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.
Судом не взято до уваги, що у клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились та відсутні нові ризики, передбачені ст.177 КПК України, не взято до уваги те, що стороною захисту спростовано ризик зазначений прокурором з приводу можливості обвинуваченим ОСОБА_7 впливати на потерпілих, враховуючи ті обставини, що потерпілі допитані в судовому засіданні та надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.
Крім того, стороною обвинувачення в порушення вимог ч.1 ст. 199 КПК України клопотання прокурора ОСОБА_8 було подано до Калинівського районного суду 19.03.2021 року, незважаючи на те, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 згідно попередньої ухвали суду продовжений до 21.03.2021 року.
Захисник вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід домашній арешт, оскільки тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, який розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України.
Суд першої інстанції зазначає про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що встановлено попередньою ухвалою суду, однак такий висновок зроблений з порушенням ст. 198 КПК України, оскільки висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися продовжують існувати, у обвинуваченого відсутні міцні соціальні звязки, він офіційно не працював, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, розуміючи, яке покарання йому загрожує, впливати на свідків, оскільки йому відоме їх місце проживання та які на даний час не допитані судом, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала в повному обсязі вимоги апеляційної скарги, просила ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 19.03.2021 року скасувати та постановити нову, обравши обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000370 від 05 травня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України скерований до суду, триває судовий розгляд.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Безпідставними є посилання захисника ОСОБА_6 , що ризики наведені прокурором та які зазначені в ухвалі суду є необгрунтованими.

Прокурор, вказуючи на наявність підстав для продовження запобіжного заходу, звернув увагу на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до ст.12 КК України обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до семи років, вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння щодо декількох осіб, без будь-яких причин та підстав, в присутності малолітньої дитини, що згідно п.6 ч.1 ст. 67 КК України обтяжує його покарання, тому розуміючи невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, обвинувачений офіційно не працевлаштований, допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили причетність ОСОБА_7 до вчиненого злочину, свідки у кримінальному провадженні на даний час ще не допитані, тому перебуваючи на волі обвинувачений може впливати на свідків, щоб вони надали чи змінили показання на його користь, оскільки йому відоме їхнє місце проживання, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, розгляд кримінального провадження триває.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, враховуючи суспільну небезпеку злочину, в скоєнні якого він обвинувачується.
Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Доводи сторони захисту, щодо порушення прокурором передбаченого ч. 1 ст. 199 КПК України п`ятиденного строку для подання клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та суперечать викладеним у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року висновкам, виходячи з наступного.

Так, стаття 199 КПК України, яка регламентує порядок продовження строку тримання під вартою, покладає на слідчого, прокурора певні обов`язки, у тому числі, подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 1 ст. 199 КПК України).
Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Крім того, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Таким чином, ст.199 КПК України встановлює два процесуальних строки: 1) п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою; 2) строк розгляду клопотання слідчим суддею, судом, які є строками виконання обов`язку.

При цьому, передбачений наведеною вище статтею п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч. 5 ст.199 КПК України не пов`язує обов`язок суду відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням.

Такі висновки повністю узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 263/15845/2019 (номер провадження 51-6165км19) від 08 квітня 2020 року.
19.03.2021 року під час судового розгляду клопотання в Калинівському районному суді Вінницької області про продовження строків тримання під вартою захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 клопотань про відкладення судового засідання з підстав зазначених у апеляційній скарзі захисника не заявляли, а відтак погодилися на розгляд такого клопотання.
Ні під час судового розгляду, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 19.03.2021 року про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3