ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/207/21 Справа № 184/122/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року, про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000027, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року, було задоволено клопотання слідчого Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 18.01.2021 року про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженні № 0000027 від 16.01.2021 року.
Накладено арешт на майно шляхом позбавлення права на користування, відчуження та розпорядження вищезазначеним майном, а саме:
- автомобіль ІЖ д/н НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 1990 року випуску, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 , та знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на два місяці;
- причеп д/н НОМЕР_4 , 1999 року випуску, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 належить ОСОБА_9 , та знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на два місяці;
- дві бензопили, які знаходяться у багажнику автомобіля ІЖ д/н НОМЕР_1 , право власності на які не встановлено, однак вони знаходились у володінні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України;
- дрова, які являють собою сухі гілки та стовбури дерев зі слідами зрубу, право власності на які не встановлено, однак вони знаходились у володінні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України.
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що вищевказані об`єкти, на які сторона обвинувачення просить накласти арешт, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, та визнані речовими доказами у кримінальному провадженню №0000027 від 16.01.2021 року, прокурором та слідчим обґрунтована необхідність запобіганню можливості приховування, знищення, відчуження тимчасово вилученого майна, зокрема, враховуючи фактичне володіння транспортним засобом та причепом зі слів ОСОБА_6 , на підставі купівлі технічних паспортів у невідомих осіб, є достатні підстави вважати, що накладення арешту необхідне з метою збереження речового доказу і запобіганню вищезазначеного ризику.
Водночас, слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. При цьому слідчий суддя врахував те, що вищезазначені транспортний засіб та причеп не використовуються у підприємницькій діяльності ОСОБА_6 ..

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, та такою що підлягає скасуванню.
Зазначив, що 15.01.2021 року керуючи автомобілем та причепом поїхав до м. Покров Дніпропетровської області, яке розташоване в 2-х км від села де придбав у громадян для особистого користування їх сухі дрова у вигляді гілок та стовбурів, які загрузив в причеп. В цей же день при поверненні додому під час руху по АДРЕСА_1 був зупинений працівниками поліції Покровського відділення поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, які повідомили, що МВС України проводить операцію з виявленням осіб, які перевозять дрова і у зв`язку з тим, що в мене не було документів на дрова то слідчий СВ ОСОБА_7 склала протокол огляду та 16.01.2021 року в період з 00 годин 05 хвилин по 00 годин 25 хвилин вилучила автомобіль, дві пилки, причеп, дрова. Вилучене було доставлено до Покровського відділення поліції.
Вказує, що слідчий не надала копію протоколу про вилучення майна.
Зазначає, що автомобіль з 2-ма бензопилами та з причепом і дровами по цей час знаходиться в прохідному дворі Покровського відділення поліції до якого мають доступ сторонні особи, так як в дворі знаходиться спортивна школа, яку відвідують як діти так і їх батьки. Цей прохідний двір не є спеціальним майданчиком чи стоянкою територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
До теперішнього часу відповідальна особа за збереження речових доказів не назначена, квитанція про отримання на зберігання речових доказів в порушення ПКМ України № 1104 не складана, реєстрація в Книзі обліку речових доказів не проведена.
Вказує, що не здійснював будь-яку в тому числі і незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях і не перевозив, не зберігав, не збував незаконно зрубаних дерев або чагарників, а тому нікому не заподіяв шкоди в тому числі і істотної. Придбання у населення своїх дров для опалення та перевезення їх не є будь яким правопорушенням, а тому орган досудового слідства безпідставно відкрив кримінальне провадження та звернувся з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а суд безпідставно його задовольнив.
Крім того, ОСОБА_6 зазначив, що підозра за ч. 1 ст. 246 КК України йому не пред`явлена.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.
Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя суду першої інстанції обмежився лише формальними висновками про відповідність майна, щодо якого вирішувалось питання про арешт, критеріям ст. 98 КПК України, і те, що воно є об`єктом протиправних дій, та не дослідив і не надав будь-якої оцінки решті обставин, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України підлягають обов`язковому з`ясуванню та врахуванню при вирішенні питання про арешт майна у кримінальному провадженні, зокрема наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для інших осіб.
Дослідивши надані матеріали судового провадження, колегія суддів зазначає, що як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000027 від 16.01.2021 року (а.с. 1-3), слідчий визначив, що вилучений в ході огляду: автомобіль ІЖ д/н НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 1990 року випуску; причеп д/н НОМЕР_4 , 1999 року випуску; дві бензопили та дрова, які являють собою сухі гілки та стовбури дерев зі слідами зрубу, мають ознаки речових доказів, так як вони були знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі сліди злочину, отримано кримінально протиправним шляхом, тому виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно. При цьому підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, яка загалом визначає поняття, підстави та мету накладення арешту на майно.
Також клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, з яких не вбачається за можливе встановити, чи є предмет арешту об`єктом кримінально караних дій, або майном, набутим кримінальним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або арешт пропонується накласти у забезпечення цивільного позову. А зазначення слідчим у клопотанні про необхідність накладення арешту вказаного майна з метою швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, взагалі не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства.
Крім того, дане клопотання не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, не містить посилань і на заявлений цивільний позов та на обґрунтованість його розміру, а також залишено поза увагою, що у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 246 КК України не передбачено як застосування заходів кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації, так і додаткового виду покарання - конфіскації майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування не було доведено необхідності накладення арешту на вказані у клопотанні автомобіль, причеп та інше майно.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положення кримінального процесуального закону, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно ОСОБА_6 у порушення вимог закону та прав власника майна.
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Керуючись ст. ст. 167, 170-173, 404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року, - скасувати.
Постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 18.01.2021 року про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженні № 0000027 від 16.01.2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4