Справа № 632/1289/21
провадження № 1-кп/632/108/21

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі суду:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000077 від 15 травня 2021 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Петрівське Лозівського району Харківської області, громадянина України, має базову середню освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, неповнолітніх дітей та батьків похилого віку на утриманні не має, у зв`язку з відбуванням покарання не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , має судимості: 03 червня 2020 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 186 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців; 15 липня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 186 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що 23 квітня 2021року близько 18-00 год. обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись поруч з лавочкою біля будинку АДРЕСА_1 разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 , який був на підпитку, побачивши, що з кишені сорочки потерпілого ОСОБА_6 випав мобільний телефон марки «Samsung» модель «А015F/DS» належний останньому, діючи умисно, з метою викрадення чужого майна, з корисних мотивів, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_6 відволікся, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» модель «А015F/DS», заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду загальним розміром 1919 гривень, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що 23 квітня 2021року в денний час він зустрів свого знайомого ОСОБА_6 , який був на підпитку. Вони пішли до дому ОСОБА_6 , а саме, до будинку АДРЕСА_1 . Зупинилися біля лавочки, яка знаходилася поруч з домом АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 присів на лавочку та у нього з кишені сорочки випав мобільний телефон марки «Samsung». Коли ОСОБА_6 відволікся, він ( ОСОБА_4 ) підняв телефон та вирішив викрасти його, взявши в руку. Потім він ( ОСОБА_4 ) пішов з місця події, по дорозі дістав з телефону сим-картку та викинув її, телефон продав. З вартістю викраденого майна у розмірі 1919 гривень згоден. З розміром процесуальних витрат у розмірі 1029 грн. 72 коп. згоден. Телефон ОСОБА_6 повернули працівники поліції.
Також, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він у вчиненому щиро кається, не має заперечень щодо повноти висунутого йому обвинувачення та кваліфікації його дій, а тому вважає недоцільним дослідження доказів, щодо фактичних обставин справи, які він не оспорює. Розуміє, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

У межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за згодою учасників судового провадження, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_4 належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні, приймаючи до уваги, що останній не піддає сумніву фактичні обставини справи, правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні доведеною повністю та доходить до переконання про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на даний час у зареєстрованому шлюбі не перебуває, неповнолітніх дітей та батьків похилого віку на утриманні немає, працездатний але тривалий час офіційно не працевлаштований, тяжких захворювань чи інвалідності немає, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання без реєстрації, за яким характеризується негативно, зокрема, зарекомендував себе як людина схильна до дрібних крадіжок майна односельців, раніше неодноразово засуджувався, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку.

Відповідно до висновку досудової доповіді органу пробації ризик скоєння повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та ризик небезпеки для суспільства, є середнім, виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.

Згідно зі ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Згідно зі ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Аналізуючи вищевикладене та оцінивши конкретні обставини вчинення злочину та спричинені наслідки, характер і ступінь їх суспільної небезпечності, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме, що останній, будучи працездатним, ніде не працює, немає постійного джерела доходів, що стало підставою вчинення злочину, немає родини та міцних соціальних зв`язків, які б могли сприяти його перевихованню без ізоляції від суспільства, вчинив злочин під час відбування покарання, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, що у сукупності вказує на підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого, суд доходить висновку, що за вчинений обвинуваченим злочин повинно бути призначене покарання у виді позбавленням волі у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, враховуючи, що кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню скоєно після ухвалення вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2020 року до повного відбуття покарання, суд вважає, що остаточне покарання обвинуваченому повинно призначатися за правилами ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому, суд обираючи і застосуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, враховує рекомендації надані у пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Суд також не може погодитися з висновком досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки органом пробації не враховані достатньою мірою вищенаведені обставини щодо обвинуваченого.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд також не знаходить, у зв`язку з тим, що судом встановлена лише одна обставина, що пом`якшує покарання для обвинуваченого. Підстав для визнання будь-яких інших обставин такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують суспільну небезпеку обвинуваченого та вчиненого ним злочину, окрім тієї, що наведена вище, суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Суд також вважає за необхідне відповідно до ст.ст. 118, 122, 124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 1029 грн. 72 коп.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався та підстав для його обрання не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2020 року, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з часу фактичного затримання у порядку виконання даного вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерту загальною сумою 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн. 72 (сімдесят дві) коп.

Речові докази по кримінальному провадженню мобільний телефон марки «Samsung» модель «А015F/DS», що знаходиться у потерпілого під розпискою про відповідальне зберігання, залишити потерпілому ОСОБА_6 , як законному власнику.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія

вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому, потерпілому, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1