Провадження №11-сс/824/3323/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката, який діє в інтересах
заявника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001128 від 20.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

25 березня 2021 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001128 від 20.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 ; квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_7 . Також, в разі накладення арешту, просив заборонити будь-яким особам відчужувати та розпоряджатися вказаними вище квартирами.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року клопотання про арешт майна задоволено.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на врахування того, що вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження необхідно для недопущення відчуження майна.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,подав апеляційну скаргу в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та зазначає, що вказані в клопотанні квартири ОСОБА_7 придбала на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу та відповідні відомості внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте слідчим суддею не враховано дані, які вказують на те, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем нерухомого майна та не була обізнана, що продавець квартири заволодів ними неправомірно та не мав права їх відчужувати. Звертає увагу, що в рамках кримінального провадження не вживалися заходи з отримання оригіналів документів, на підставі яких право власності на квартири перейшло від ТОВ «ФК «Житло-Капітал» до ОСОБА_10 , із подальшим проведенням почеркознавчої експертизи документів на предмет відповідності на них підпису. При цьому матеріали кримінального провадження не містять доказів причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 01 квітня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Також апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження мотивуючи тим, що розгляд клопотання відбувся без повідомлення ОСОБА_7 , із змістом ухвали остання ознайомилась 07.05.2021 року.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;
адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Разом з цим встановлено, що заявник про дату, час і місце розгляду клопотання не повідомлялася, копію оскаржуваної ухвали їй не надіслано, зі змістом ухвали представник ОСОБА_7 ознайомився 07.05.2021 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що адвокатом, який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим він поновленню не підлягає.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, та ухвали слідчого судді, під час досудового розслідування встановлено, що невідомі особи за попередньою змовою групою осіб, із залученням приватних нотаріусів на підставі завідомо підроблених документів, шахрайським шляхом заволоділи об`єктами нерухомого майна, до числа яких належать квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 .

Постановою старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 від 20.03.2021 року квартиру АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001128.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року на вказані вище квартири накладено арешт.

Розглядаючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість вказаних житлових приміщень матеріальними об`єктами, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні та прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави вважати нежитлові приміщення такими, що являються матеріальними об`єктами, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки прокурором доведено, що об`єкти нерухомого майна, які належать заявнику ОСОБА_7 , відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, є матеріальними об`єктами, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, мотивованою постановою слідчого їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою їх арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказані об`єкти нерухомості, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування оскарженого судового рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 ОСОБА_8 , необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року, залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001128 від 20.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а саме на:
- квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 ;
- квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_7 , із забороною будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися вказаними вище квартирами, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4