Провадження №1-кп/522/937/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)

10 червня 2021 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

під час судового розгляду у кримінальному провадженні №0003324 від

24.06.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця Київської області, м.Кагарлик, громадянина України, одруженого, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 без визначеного місця проживання, раніше неодноразово судимого: 01.03.2004 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч.3 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16.07.2008 по відбуттю строку покарання; 18.11.2013 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч.ч.1, 2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 19.03.2018 по відбуттю строку покарання, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ромської національності, уродженки с.Петрово-Солониха, Миколаївського райну, Миколаївської обл., без громадянства, не одруженої, маючої неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 без визначеного місця проживання, раніше судимої: 23.01.2015 Овідіопольським районним судим Одеської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнена 18.03.2016 по відбуттю строку покаранння, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинувачені - ОСОБА_4

УСТАНОВИВ:
Приморським районним судом м.Одеси здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 спливає.

Прокурор не звернувся до суду із письмовим клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Згідно ч.3 ст.331 КК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Розглядаючи в порядку, передбаченому ч.3 ст.331 КПК України, питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених до спливу продовженого строку, суд встановив наступне.

Під час судового засідання прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України терміном на шістдесят діб.

Захисник ОСОБА_7 просила змінити запобіжний захід на особисте зобовязання, посилаючись на наступне.

На теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК знизились, обвинувачена не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню та пере6ховуватись від суду, скоювати інші злочини. ОСОБА_4 має постійне місце мешкання у м.Одесі, та реєстрацію у Миколаївській області, проживає разом з сестрою за адресою: АДРЕСА_3 , має міцні соціальні звязки, тривалий час перебуває під вартою., а саме з 24.06.2019 року. Таким чином, зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання стосовно ОСОБА_4 ніяким чином не зашкодить встановленню всіх обставин по кримінальному провадженні.

В судовому засіданні обвинувачена підтримала клопотання захисника, просила суд його задовольнити у повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, вважаючи його необгрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що у продовженні строків триманняя під вартою ОСОБА_4 необхідно відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, суттєво зменшилися.

На цей час триває судовий розгляд, ОСОБА_4 має постійне місце мешкання у м.Одесі, та реєстрацію у Миколаївській області, проживає разом з сестрою за адресою: АДРЕСА_3 , має міцні соціальні звязки, тривалий час перебуває під вартою., а саме з 24.06.2019 року. Таким чином, на даній стадії провадження, з урахуванням всіх обставин справи та особу обвинуваченої, можливо змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобовязання, вважаючи, що зазначений запобіжний захід зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може застосовуватися лише у тих випадках, коли прокурор у судовому засіданні зможе довести що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам.

Відповідно до п.9 листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків.

Крім цього, вищезазначений лист ВССУ посилається на правову позицію ЄСПЛ в рішенні у справі « Харченко проти України». Відповідно до п.71 якого практика тримання обвинувачених під вартою виключно на підставі того, що обвинувальний висновок подано до суду першої інстанції, є порушенням пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та є несумісною з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля, принципу верховенства права. Що відображено у рішенні ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України» ( 974_433) ( Yeloyev v. Ukraine), №17283/02, п.50, від 06 листопада 2008 року).
Також практика ЄСПЛ встановлює, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але при цьому, Суд неодноразово зазначив, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою ( рішення у справі « Єчус проти Литви» ).
У своїх рішеннях ЄСПЛ також звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим та ризик його ухилення від слідства чи суду залишається єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зі спливом певного часу саме тільке існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому прокурор у своєму клопотанні має навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1998 року у справі « І.А. проти Франції)
Обвинувачена тривалий час перебуває під вартою, нових ризиків, передбачено ст. 177 КПКУ, не встановлено.

На цей час не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому суд також враховує, що інший обвинувачений ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні передбуває на свободі.

Керуючись Гл.18, ст.ст.1- 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Звільнити обвинувачену з під варти в залі суду.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 строком на два місяці наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи.

Повідомити обвигувачену письмово під розпис про покладені на неї обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

10.06.2021