ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/1408/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 строк тримання під вартою до 12.02.2021 року. В задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу обвинуваченим відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, обравши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Захисник посилається на порушення правил підсудності, оскільки останнє за часом кримінальне правопорушення було вчинене на території м. Дніпро. При цьому суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова 12.01.2021 року постановила ухвалу про направлення кримінального провадження до Харківського апеляційного суду для внесення подання до ККС Верховного Суду для вирішення питання щодо підсудності. Вважає, що проведення підготовчого судового засідання було істотним порушенням вимог КПК України. Суд не обгрунтував в чому полягає причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та вчиненням терористичних актів, не вмотивував ризиків, оскільки стороною обвинувачення жодного доказу не наведено. Посилається на практику ЄСПЛ. У обвинуваченого було достатньо часу вчинити дії, які б могли перешкодити кримінальному провадженню, проте він цього не зробив, що нівелює наявність всіх ризиків. Прокурор в судовому засіданні пояснював, що жодних заяв про вчинення обвинуваченим дій стосовно впливу на свідків чи знищення доказів до прокуратури не надходило. Доказова база грунтується виключно на припущеннях. Обвинувачений має постійне місце проживання, де мешкає з дружиною та двома дітьми 2007 та 2014 року народження., має місце реєстраціє, де проживають його батьки. Раніше не судимий. Встановлення обставин погроз потерпілому ОСОБА_10 є припущенням. Сторона обвинувачення вказує, що ОСОБА_6 є фігурантом кримінального провадження, яке розглядається у суді, однак, ухвалою від 09.09.2020 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 був повернутий прокурору. Посилається на постанову Верховного Суду № 739/1140/18 про те, що наявність іншого кримінального провадження щодо особи не може впливати на призначення йому покарання. 02.03.2020 року підзахисний потрапив в ДТП, отримав ушкодження середнього ступеню тяжкості. До кінця квітня не мав можливості пересуватися, тоді як до клопотання додані витяги з ЄРДР датовані березнем 2020 року, тому це є завідомо неправдивим повідомленням про злочин. Доводи про те, що підзахисний переховувався взагалі є безпідставними, оскільки він не знав, що є кримінальне провадження. У зв`язку із відсутністю лікування стан здоров`я обвинуваченого погіршується, що може призвести до стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності. Судом першої інстанції вказані обставини взагалі не враховані.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Подана захисником апеляційна скарга не містить клопотання про розгляд за участю сторін кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. При розгляді клопотання прокурора судом першої інстанції встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та висновки суду на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів встановила, що існування вищевказаних ризиків дійсно має місце, а застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе належним чином запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
З наданих суду матеріалів вбачається, що потерпілі у кримінальному провадженні, експерти ще не допитані безпосередньо судом, триває встановлення інших осіб, які можуть бути причетними до вчиненого, крім того, у кримінальному провадженні троє обвинувачених, велика кількість потерпілих та епізодів кримінально-протиправних дій, тому небезпідставними є висновки суду щодо доведеності існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Інкримінований злочин спрямований проти громадської безпеки, вчинений групою осіб з застосуванням погроз, підпалів, що вказує на його підвищену суспільну небезпечність. Одночасно лише тяжкість обвинувачення не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Проте, в даному контексті колегія суддів приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»). Враховуючи, викладені в клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, в обгрунтування зазначеного ризику, сторона обвинувачення вказала, що ОСОБА_6 раніше ухилявся від органу досудового розслідування, був оголошений у розшук та на підставі ухвали слідчого судді був затриманий в м. Києві одночасно з ОСОБА_8 . Колегія суддів оцінює критично доводи захисту про те, що обвинувачений насправді не переховувався, не знав про наявність кримінального провадження та мав направленням лікаря на консультацію в м. Київ. Надані фотокопії висновків лікарів, про направлення ОСОБА_6 на консультацію до ортопеда-травматолога не спростовують висновків суду, враховуючи, що події, які інкриміновані обвинуваченому мали місце як у лютому 2020 року до події ДТП, в якій як зазначає адвокат, ОСОБА_6 отримав ушкодження, так і протягом березня 2020 року. Об`єктивних доказів того, що обвинувачений тривалий час проходив лікування вдома, не міг пересуватися суду не надано. Фотокопії записів лікарів датовані 02.03.2020 року, 29.05.2020 року, 28.09.2020 року, висновок КТ від 06.03.2020 року свідчить про наявність переломів, при цьому не є діагнозом та потребує подальшої консультації лікаря, таким чином надані фотокопії безумовно не підтверджують доводи захисту.
Рекомендація лікаря щодо необхідності лікування ОСОБА_6 в спеціалізованій установі, відсутність якого може призвести до інвалідизації хворого, не вказує на неможливість утримання обвинуваченого під вартою, не є належним медичним висновком, який може засвідчити такий факт, крім того, датована 28.09.2020 роком. Колегія суддів відмічає, що на даній стадії, вирішуючи питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Матеріали, надані суду, свідчать про наявність підстав для продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а обставини ймовірного здійснення ним конкретних дій та доведеність його безперечної причетності до інкримінованого злочину, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого судового розгляду, що не виключає можливості продовження стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З наведених вище підстав апеляційний суд не приймає до уваги твердження захисника про те, що обвинувачення на його думку грунтується на припущеннях.

Доводи захисника про відсутність щодо обвинуваченого на розгляді суду іншого кримінального провадження, обвинувальний акт за яким повернуто прокурору, не впливають на висновок про доцільність продовження запобіжного заходу, оскільки суд першої інстанції виключив ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаючи його на даний час не доведеним.
Посилання адвоката на соціальні зв`язки обвинуваченого, заслуговують на увагу, проте, поряд із цим доказів того, що ОСОБА_6 має законні джерела заробітку, утримує родину, суду не надано, а враховуючи встановлену сукупність обставин кримінального правопорушення, зазначені адвокатом дані щодо наявності у ОСОБА_6 батьків, дружини, двох дітей, не мінімізують ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, який не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Щодо доводів захисника про порушення судом правил територіальної підсудності апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинувачених. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Частиною 4 ст.199 КПК України, яка міститься у розділі ІІ цього Кодексу, визначено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до оскаржуваної ухвали строк запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 спливав 14.01.2021 року, в підготовчому судовому засіданні 12.01.2021 року прокурором заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених, яке судом відповідно до вимог КПК України розглянуто. Підстав для скасування судового рішення за апеляційними доводами колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді