Постанова

іменем України
3 лютого 2021 року
справа № 759/19436/15-к
провадження № 51-1595км18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 2 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010941, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Чечельника Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Святошинський районний суд м. Києва вироком від 16 травня 2016 року засудив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 у строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 28 вересня 2015 року по 26 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні.
Київський апеляційний суд ухвалою від 12 грудня 2018 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 залишив без змін.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду постановою від 4 липня 2019 року скасував ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 та призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 27 вересня 2015 року приблизно о 03:25 разом з особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, у м. Києві на майданчику між будівлями супермаркету «Велика Кишеня» (просп. Леся Курбаса, 6-Д) і фірмового магазину «Рошен» (просп. Леся Курбаса, 6-Г), перебуваючи у громадському місці, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, спровокували конфлікт із військовослужбовцями, який переріс у бійку.

Під час бійки особи, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, завдали ударів по тулубу та в обличчя ОСОБА_8 . У цей час ОСОБА_6 завдав кулаком правої руки одного удару в обличчя ОСОБА_9 . Продовжуючи хуліганські дії, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, дістала два предмети, схожі на пістолети, та почала здійснювати постріли в напрямку ніг військовослужбовців. Тоді ж особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, кулаком правої руки та правою ногою завдав двох ударів по тулубу ОСОБА_8 , від чого він упав на асфальт. У свою чергу особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, тримаючи у руках предмети, схожі на пістолети, правою ногою завдала удару по тулубу ОСОБА_10 та здійснила постріл у сторону ОСОБА_11 . Одночасно з цим ОСОБА_6 та інша особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, руками і ногами завдали ударів по тулубу ОСОБА_8 . Своїми діями ОСОБА_6 та особи, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, завдали легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Київський апеляційний суд ухвалою від 2 липня 2020 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через м`якість. На обґрунтування своїх вимог вказує, що апеляційний суд дав неправильну оцінку показанням потерпілих та переглянутим відеозаписам з камер відеоспостереження, які повністю підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК. Зазначає, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ретельно не перевірив викладених у апеляційній скарзі доводів, не спростував їх та не навів переконливих і достатніх мотивів та підстав для залишення без зміни вироку суду першої інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора і просили залишити її без задоволення, а судові рішення без змін. Прокурор касаційну скаргу підтримала.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно із ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Переглядаючи судові рішення, суд касаційної інстанції виходить із встановлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, підтверджений зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК.
Цей висновок місцевий суд обґрунтував показаннями, даними в суді першої інстанції потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 про те, що останні двоє близько 03:00 з телефонного дзвінка ОСОБА_12 дізналися про його з ОСОБА_10 побиття і підійшли з товаришами до них. Коли останні відійшли шукати нападників, побачили, що із-за рогу будинку в їхньому напрямку швидким кроком направлялись троє невідомих осіб, вони, порівнявшись із ними, одразу почали розмахувати руками, погрожувати і розмовляти на підвищених тонах. Коли ОСОБА_8 порівнявся з ними, ОСОБА_13 завдав йому удару кулаком у голову, від чого він упав. Після цього почули постріли і ОСОБА_14 вдарив ОСОБА_8 ще раз, потім знову лунали постріли, просили останнього кинути зброю, однак той відходив назад. У цей час ОСОБА_13 вдарив кулаком у голову і ногою ОСОБА_8 , який спіткнувся і впав. При цьому ОСОБА_14 вдарив його ще раз ногою. ОСОБА_6 теж завдав удару ногою в спину ОСОБА_8 , а коли останній намагався встати, вдарив його ще раз ногою, крім того, завдав ударів ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Вважають, що дії ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 під час бійки були узгодженими, а коли ОСОБА_14 здійснював постріли і завдавав ударів, двоє інших його прикривали.
Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у судовому засіданні повідомили про обставини конфлікту та про те, що саме ОСОБА_6 завдав їм ударів.
Вказані показання узгоджені між собою та підтверджені: даними протоколів огляду місця події від 27 вересня 2015 року; даними протоколу огляду від 27 вересня 2015 року, згідно з яким на приміщеннях виявлено камери відеоспостереження; даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 27 і 28 вересня 2015 року, відповідно до яких потерпілі та свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 упізнали ОСОБА_6 та осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, як осіб, які 27 вересня 2015 року вчинили їх побиття, а також особу, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, яка здійснювала постріли з предметів, схожих на пістолети; висновками експертів від 28 вересня 2015 року № 2759, № 2770 і № 2773 про наявність у потерпілих легких тілесних ушкоджень; висновком експерта № 853 від 29 вересня 2015 року; даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19 жовтня 2015 року, згідно з яким отримано відеоматеріали з магазину «Рошен», розташованого на АДРЕСА_2 та даними протоколу огляду від 20 жовтня 2015 року з фототаблицею і відеозаписом, де зафіксовано події від 27 вересня 2015 року.
Доводи прокурора про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, були ретельно перевірені судами першої та апеляційної інстанцій і як такі, що не знайшли підтвердження, обґрунтовано визнані безпідставними. Колегія суддів погоджується з таким висновком судових інстанцій, оскільки він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Так, диспозиція ч. 4 ст. 296 КК передбачає відповідальність за вчинення хуліганства із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при вчиненні хуліганства групою осіб за ч. 4 ст. 296 КК можуть бути кваліфіковані дії тих його учасників, які особисто застосували зброю або інший предмет, спеціально пристосований чи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а також тих осіб, які хоча самі й не застосовували зазначених знарядь, але дали згоду чи в інший спосіб сприяли їх застосуванню іншими виконавцями цього злочину. Якщо один з учасників злочину застосував такі знаряддя без відома інших, то відповідальність за ч. 4 ст. 296 КК має нести лише він.
Відповідно до фактичних обставин, встановлених місцевим судом на підставі безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів, ОСОБА_6 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Наряду с показаннями потерпілих, свідків та іншими доказами, важливим доказом покладеним в основу обвинувачення, є запис з камери відеоспостереження, який суд взяв до уваги, на якому майже повністю зафіксовано перебіг подій, що стало підставою для засудження ОСОБА_6 та кваліфікації його дій за ч.2 ст.296 КК.
Під час повторного розгляду справи суд апеляційної інстанції за клопотанням прокурора повторно дослідив відеозапис з камери спостереження, перевіривши правильність встановлених обставин конфлікту, який відбувся 27 вересня 2015 року з 03:26:28 по 03:28:36 на майданчику між будівлями супермаркету «Велика Кишеня» (просп. Леся Курбаса, 6- ) та магазину «Рошен» (просп. Леся Курбаса, 6-Г) між двома групами осіб. Під час цього конфлікту особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, здійснювала постріли з предмета, схожого на пістолет, учасники цих подій непослідовно переміщалися по майданчику та за їх участю хаотично виникали конфлікти у різних місцях, у їх діях не було злагодженості, будь-якої допомоги особі, яка здійснювала постріли, ніхто не надавав. ОСОБА_6 безпосередньо брав участь у цій бійці, завдаючи ударів учасникам подій, однак діяв окремо та на відстані від особи, яка застосовувала зброю, і нікому не перешкоджав забрати у неї предмети, схожі на пістолети, або навпаки сприяв їх застосуванню.
Таким чином, за результатами дослідження вказаного доказу та належної оцінки показань потерпілих і свідків, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про відсутність такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення хуліганських дій із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки відсутні докази, які би підтверджували, що ОСОБА_6 особисто застосовував такий предмет, давав згоду на його застосування чи сприяв у будь-який спосіб його застосуванню особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження.
Крім того, згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 2 лютого 2018 року, який Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 12 квітня 2018 року залишив без змін, ОСОБА_13 засуджено за ч. 2 ст. 296, частинами 1, 2 ст. 286 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. За цим вироком ОСОБА_13 , який був співучасником вказаних хуліганських дій, визнано винуватим, зокрема, у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та виразилось у заподіянні легких тілесних ушкоджень групою осіб, у тому числі з ОСОБА_6 . Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_13 надійшов до суду першої інстанції також за цим обвинуваченням.
З урахуванням наведеного дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК.
Твердження прокурора про невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного через м`якість є непереконливими.
З матеріалів справи видно, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризувався за місцем проживання, працевлаштований, та його молодий вік. З урахуванням зазначених обставин і думки потерпілих, з якими засуджений не примирився та перед якими не вибачився, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 296 КК.
Призначене ОСОБА_6 покараннявідповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд належним чином перевірив доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, проаналізував їх і дав на них переконливі відповіді. Крім того, виклав аналіз доказів і навів детальні мотиви прийнятого рішення, спростувавши доводи про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставою для скасування ухвали апеляційного суду, в кримінальному провадженні не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 2 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 о ОСОБА_2 ОСОБА_3