УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 13.08.2020 року у кримінальному провадженні №0000156 від 27.04.2020 р.,
ВСТАНОВИВ :

У провадження слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 13.08.2020 року у кримінальному провадженні №0000156 від 27.04.2020 р.
В обґрунтування скарги заявник зазначає про те, що постанова про відмову у визнанні потерпілим є незаконною, невмотивованою, оскільки ним у клопотаннях не порушувалось питання про визнання його потерпілим, так як цього статусу він набув з моменту повідомлення про злочин, у зв`язку з чим просить скасувати постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 13.08.2020 р. та зобов`язати розглянути клопотання.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату та час судового засідання належним чином, направив до суду заяву про здійснення розгляду скарги без його участі.
Слідчий Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 направив до суду клопотання про повернення скарги.
У відповідності до вимог ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у її відсутність.
Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Як встановлено в судовому засіданні, Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000156, в рамках якого слідчим Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_3 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні від 13.08.2020. Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках потерпілого.
Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Так, слідчий у своїй постанові посилався на те, що вивченням матеріалів заяви про злочин від 087.11.2019 не встановлено жодних доказів, спричинення ОСОБА_3 шкоди, що унеможливлює на даному етапі досудового розслідування надання статусу потерпілого.
Проте, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, постанова взагалі не містить мотивів прийняття рішення, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.
В той же час, слідчим зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.
Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.
Незважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнанні потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_3 шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, чим порушив його законні права та інтереси та усунув від участі у кримінальному провадженні.
За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість доводів скарги та необхідність скасування постанови слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 13.08.2020 року у кримінальному провадженні №0000156 від 27.04.2020 р.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 13.08.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000156 від 27.04.2020 р.
Зобов`язати слідчого Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні №0000156, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000156.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя