Справа № 301/934/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/772/20 за апеляційною скаргою прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Іршаського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2020 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення в якому 24 березня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000290 щодо ОСОБА_7 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, повернуто прокурору з метою усунення недоліків протягом розумного строку.

В ухвалі суду першої інстанції вказується на те, що клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 292 КПК України, а саме: не містить позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я. Окрім того, слідчий у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру вказав, що ОСОБА_7 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: хуліганство, - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, що клопотання містить формулювання обвинувачення. Згідно клопотання про застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді «параноїдної шизофренії, епізодичного перебігу з наростаючим дефектом», що позбавляло ОСОБА_8 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, як в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, так і в даний час, однак, слідчий виклав фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення вказавши, що дії ОСОБА_7 характеризуються умисною формою вини, що передбачає наявність як інтелектуального, так і вольового моменту умислу, та відповідає діянням осудної особи (маючи при собі спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет, діючи умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян, діючи з умислом, спрямованим на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, яка виразилася у застосуванні насильства із заподіянням тілесних ушкоджень, через огорожу здійснив постріл з пневматичного пістолета в сторону ОСОБА_9 та влучив останньому в ділянку нижньої щелепи). Тому суд дійшов висновку про те, що у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру викладені взаємовиключні обставини, що клопотання не містить викладу фактичних обставин події та формулювання суспільно-небезпечного діяння з вказівкою на конкретні дії ОСОБА_7 , які мають ознаки хуліганства. Крім зазначення про здійснення ОСОБА_7 пострілу з пневматичного пістолета в сторону ОСОБА_9 «формулювання обвинувачення» не містить відомостей про вчинення ОСОБА_7 яких-небудь інших дій. З клопотання також вбачається, що слідчий не визначився з процесуальним статусом ОСОБА_7 .. У клопотанні зазначено, що ОСОБА_7 є підозрюваним, хоча, з того ж клопотання видно, що він має процесуальний статус особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру та яка, відповідно до ст. 506 КПК України, лише користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи та здійснює їх через законного представника, захисника. Така невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вимогам КПК України обмежує право сторони захисту обстоювати свої законні інтереси, а стороні обвинувачення - можливість доводити обставини, викладені у клопотанні. Отже, зазначені недоліки унеможливлюють провести судовий розгляд кримінального провадження всебічно та об`єктивно.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, тому має бути скасована. Стверджує, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України, - у клопотанні зазначені всі обов`язкові реквізити, які необхідні для складання відповідного клопотання, повністю викладено фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 , які прокурор вважає доведеними, тобто місце, час, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння. Окрім того зазначає, що в клопотанні вказано, що судовий розгляд клопотання можливо проводити за участі ОСОБА_7 та викладено позицію щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричному закладі із загальним наглядом. Також вказує на те, що формулювання обвинувачення та набуття особою статусу обвинуваченого не є тотожними діями, а обвинувачення формулюється у будь-якому випадку, в тому числі і при направленні до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, при якому особа набуває статусу особи, що якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру. Прокурор вважає, що в клопотанні повністю викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та зазначено формулювання обвинувачення, формулювання висунутого обвинувачення, зокрема час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення. Стверджує, що повернення клопотання з підстав, не передбачених ст. ст. 291, 292 КПК України не допускається та призводить до судової тяганини. Просить ухвалу скасувати, з поверненням матеріалів на новий розгляд у суд першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_11 , неявка яких, з огляду на положення частини 4 статті 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, заяв про відкладення її розгляду на інший термін та відомостей про поважність причин їхньої неявки не подавали.
Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції діяв відповідно до положень ст. ст. 291-292, 314 КПК України.
Частиною 2 статті 292 КПК України передбачено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження.
Висновок суду першої інстанції про те, що в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру викладені взаємовиключні обставини є таким, що знайшов своє підтвердження і є обгрунтованим. Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку та врахував такі факти та обставини : слідчий у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру вказав, що ОСОБА_7 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто зміст клопотання свідчить про наявність у ньому формулювання обвинувачення, і при цьому, відповідно до клопотання, ОСОБА_7 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді «параноїдної шизофренії, епізодичного перебігу з наростаючим дефектом», що позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, як в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, так і в даний час, однак, слідчий виклав фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення вказавши, що дії останнього характеризуються умисною формою вини, що передбачає наявність як інтелектуального, так і вольового моменту умислу, та відповідає діянням осудної особи (маючи при собі спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет, діючи умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян, діючи з умислом, спрямованим на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, яка виразилася у насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, через огорожу здійснив постріл з пневматичного пістолета в сторону ОСОБА_9 та влучив останньому в ділянку нижньої щелепи).
Таким, що відповідає фактичним обставинам та являється обґрунтованим, апеляційний суд визнає і висновки суду першої інстанції про те, що клопотання не містить викладу фактичних обставин події та формулювання суспільно-небезпечного діяння з вказівкою на конкретні дії ОСОБА_7 , які мають ознаки хуліганства, крім зазначення про здійснення ОСОБА_7 пострілу з пневматичного пістолета в сторону ОСОБА_9 «формулювання обвинувачення», викладене у клопотанні не містить відомостей про вчинення ОСОБА_7 яких-небудь інших дій.
Також апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що слідчий не визначився з процесуальним статусом ОСОБА_7 , що підтверджується тим, що в клопотанні зазначено, що ОСОБА_7 є підозрюваним, хоча, з цього ж клопотання убачається, що він має процесуальний статус особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру та яка, відповідно до ст. 506 КПК України, лише користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи та здійснює їх через законного представника, захисника.
Вищенаведені обставини свідчать і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що така невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вимогам КПК України обмежує право сторони захисту обстоювати свої законні інтереси, а стороні обвинувачення - можливість доводити обставини, сформульовані в клопотанні.
Вищенаведені обставини свідчать про те, що при складанні й затвердженні клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, та направленні такого до суду, прокурор не дотримався положень ст. ст. 291-292, 506, 512 КПК України.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Разом із тим, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Виявлені недоліки клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру та порушення прокурором вимог КПК України, колегія суддів вважає такими, що призвели до порушення права особи на захист, істотними, які перешкоджають суду повно та всебічно розглянути клопотання й можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, унеможливлюють призначення клопотання до судового розгляду.
Тому, ухвалу суду першої інстанції про повернення клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру прокурору, колегія суддів вважає законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою.
Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, в клопотанні зазначені всі обов`язкові реквізити, які необхідні для складання відповідного клопотання, повністю викладено фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 , які прокурор вважає доведеними, тобто місце, час, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, - апеляційний суд з огляду на наведене вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, спростовуються вищенаведеним, відповідно, не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 ..
Із цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні повністю викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та зазначено формулювання висунутого обвинувачення, зокрема час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні вказано, що судовий розгляд даного клопотання можливо проводити за участі ОСОБА_7 та викладено позицію щодо застосування щодо підозрюваного примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричному закладі із загальним наглядом, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище визнає такими, що також не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність повернення клопотання прокурору й не свідчать про можливість призначення клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру до судового розгляду.
Як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції та не свідчать про можливість призначення клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру до судового розгляду, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що формулювання обвинувачення та набуття особою статусу обвинуваченого не є тотожними діями, а обвинувачення формулюється у будь-якому випадку, в тому числі і при направленні до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, при якому особа набуває статусу особи, що якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру.
На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що клопотання повернуто прокурору з підстав, не передбачених ст. ст. 291, 292 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються викладеними в оскаржуваній ухвалі висновками, із якими погоджується і апеляційний суд.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі прокурор не вказує.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною обвинувачення як до апеляційної скарги, так і під час її розгляду не надано будь-яких доказів у спростування висновку суду першої інстанції про необхідність повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.
З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 291, 292, 376, 404, 405, 407, 419, 506, 512 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2020 року про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 прокурору залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: