Постанова
іменем України
6 серпня 2020 року

м. Київ
справа № 303/3332/16
провадження № 51-9996км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 189 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього певні обов`язки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 3 квітня 2016 року приблизно о 18:40, знаходячись на території АЗС № 1 «Маркет» (вул. Мукачівська, 140 у с. Клячаново Мукачівського району) діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, завдав скляною пляшкою потерпілому ОСОБА_7 удару по голові, декілька ударів по лівому плечу та множинні удари кулаками в область грудної клітки, спричинивши останньому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Крім того, ОСОБА_6 в період з 25 жовтня по 1 грудня 2016 року вимагав у потерпілого ОСОБА_8 500 доларів США за таких обставин.
Так, 25 жовтня 2016 року приблизно о 13:00 ОСОБА_6 , знаходячись на вул. Космонавта Бєляєва у м. Мукачево, зупинив автомобіль, яким керував ОСОБА_8 , сів на переднє пасажирське сидіння та завдав останньому два удари долонею в область обличчя, мотивуючи такі дії особистою образою, яку начебто отримав під час штучно створеного ним же конфлікту раніше. Далі, погрожуючи потерпілому застосуванням фізичного насильства, вбивством і знищенням його майна, висунув ОСОБА_8 вимогу передати йому 500 доларів США до 28 жовтня 2016 року.
22 листопада 2016 року приблизно о 16:20 ОСОБА_6 , знаходячись на вул. Ужгородській у м. Мукачево, повторно висунув ОСОБА_8 вимогу передати вказану суму та отримав від нього її частину 2 000 грн. Погрожуючи потерпілому вбивством та фізичною розправою над близькими встановив новий строк для передачі решти грошових коштів в сумі 11 000 грн до 28 листопада 2016 року.
Цього ж дня, ОСОБА_6 приблизно о 17:09 зателефонував ОСОБА_8 та погрожуючи йому вбивством почав вимагати вже збільшену суму 15 000 грн до 28 листопада 2016 року.
В подальшому, 1 грудня 2016 року приблизно о 12:20, ОСОБА_6 , знаходячись на автостоянці ТЦ «Епіцентр» (вул. Лавківська, 1 у м. Мукачево), продовжив вимагання у потерпілого грошових коштів та отримав від нього 13 000 грн, після чого був затриманий працівниками поліції.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, частково задовольнив апеляційну скаргу захисника, вирок суду змінив, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з ч. 2 на ч. 1 ст. 189 КК. Призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 122 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 189 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі статей 75, 76 КК звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та поклав на нього певні обов`язки.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку прокурора, суд безпідставно виключив з обвинувачення кваліфікуючу ознаку вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб та, як наслідок неправильно кваліфікував дії засудженого, а також призначене покарання є явно несправедливим через м`якість. Також, як зазначає прокурор, потерпілий та свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції стверджували, що засуджений погрожував ОСОБА_8 фізичною розправою над ним та його родичами, а тому суд безпідставно не звернув на це уваги та не відобразив у вироку. Суд апеляційної інстанції вказанні порушення не усунув, а тому його рішення є незаконним та підлягає скасуванню.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення, убачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 404 КПК, апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
За вимогами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, на яких її визнано необґрунтованою.
Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
До того ж, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Недотримання вказаних положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Під час перегляду вироку щодо ОСОБА_6 апеляційний суд зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався.
З матеріалів провадження вбачається, що прокурор, не погодившись із вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.
Зокрема, в апеляційній скарзі, прокурор зазначав, що викладені в оскаржуваному вироку показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказував, що потерпілий та свідок в суді наголошували на тому, що ОСОБА_6 погрожував ОСОБА_8 пістолетом в присутності інших невідомих осіб, один з яких викрикнув «стріляй». ОСОБА_9 зазначив, що потерпілий змінював місце проживання, оскільки побоювався за своє життя та постійно прибував у пригніченому стані.
При цьому, як убачається з вироку суду, потерпілий показав, що з кінця жовтня до початку грудня 2016 року ОСОБА_6 вимагав у нього грошові кошти, при цьому при зустрічі та під час розмови по телефону погрожував вбивством та вбивством його близьких родичів у разі відмови передати гроші, також завдавав йому ударів рукою по обличчю.
З урахуванням вищевикладеного, прокурор в апеляційній скарзі просив повторно допитати потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 та дослідити відповідні докази.
Разом з цим, суд під час апеляційного розгляду визнав протокол про результати контролю за вчиненням злочину недопустимим доказом та перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 2 на ч. 1 ст. 189 КК зазначивши про відсутність в його діях кваліфікуючої ознаки вимагання з погрозою вбивства чи пошкодження майна.
При цьому, суд зазначив, що з вказаного доказу вбачається, що ОСОБА_6 дійсно погрожував ОСОБА_8 при вимаганні грошових коштів, а також послався на заяву потерпілого, з якої вбачається, що останній повністю підтримує показання, надані ним у суді першої інстанції, тобто й щодо погроз вбивством.
Проте, суд апеляційної інстанції, за наявності вказаних суперечностей, повторно не допитав потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 про, що просив прокурор в апеляційній скарзі, ретельно не перевірив усіх доводів скарги і не дав на них вичерпних відповідей, не з`ясував чи погрожував засуджений вбивством потерпілому та вбивством його родичів при вчиненні вимагання та чи було скоєно злочин за попередньою мовою групою осіб.
Таким чином, суд належно не перевірив правильності встановлення у вироку фактичних обставин кримінального провадження, дійшов передчасного висновку про відсутність в діях засудженого вищевказаних кваліфікуючих ознак, а також не виклав в мотивувальній частині свого рішення встановлених судом апеляційної інстанції обставин вчинення кримінального правопорушення.
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції дійти безспірного висновку про правильність чи неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_6 .
Отже, під час розгляду провадження судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення. Враховуючи наведене, подану касаційну скаргу слід задовольнити частково.

При новому апеляційному розгляді слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесу та навести мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні судового рішення.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3