Справа № 333/5331/18
Провадження № 1-кп/333/72/20
В И Р О К
Іменем України
20 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

потерпілого ОСОБА_13 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_15 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_16 ,

обвинуваченого ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17 червня 2003 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 122 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 14 липня 2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 342, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 29 квітня 2010 року по відбуттю строку покарання;

- 23 лютого 2004 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. 29 квітня 2005 року постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя звільнення від відбування скасовано, направлено для відбування покарання у виді позбавленні волі строком на 4 роки;

- 15 червня 2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років двох місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Умовно дострокове звільнення припинено за ч. 3 ст. 477, п. 7 ч. 1 ст. 284, ч. 4 ст. 286, п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України 09 серпня 2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 187 КК України;
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04.06.2004 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. Звільнився 01.06.2009 року по відбуттю покарання;

- 14.02.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнився з іспитовим строком на 3 роки;

- 16.01.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 700 гривень. На підставі ст. 72 КК України вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2013 року виконувати самостійно, звільнено з-під варти в залі суду;

- 01 лютого 2017 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 386, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано відбуття частини покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2013 року 5 років 4 місяці позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання його попереднє перебування під вартою з 02.10.2015 року по 01.02.2017 рік і з 24.05.2013 року по 16.01.2014 рік. Звільнився 29.01.2018 року по відбуттю покарання.

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_15 , будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти власності, судимість за які, в установленому законом порядку, не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив кримінальне правопорушення (злочин) проти власності за наступних обставин.

ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_17 , з корисливих мотивів, маючи спільний злочинний умисел направлений на напад з метою незаконного заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, розподіливши між собою ролі, 13.03.2019 року, приблизно о 16-00 годині, прийшли до будинку АДРЕСА_3 . Підійшовши до будинку за вищевказаною адресою ОСОБА_15 разом з ОСОБА_17 , зайшли до під`їзду № 1, в якому піднялись на сьомий поверх та подзвонили у дзвінок вхідних дверей № НОМЕР_1 , в результаті чого, їм відчинив двері потерпілий ОСОБА_13 та в цей момент зайшли до квартири. Далі, за ініціативою ОСОБА_20 , вищезазначені особи прослідували до кімнати. Після чого, виконуючи заздалегідь розподілені ролі, ОСОБА_15 підійшов до потерпілого ОСОБА_13 та для подолання можливого супротиву потерпілого, скоїв напад на останнього, в ході якого завдав йому лівою рукою один удар в область обличчя, спричинивши останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 252 від 19.03.2019 року, у вигляді закритого перелому нижньої щелепи справа в області кута та зліва на рівні 1 та 2 зубів, рана на слизовій оболонці нижньої губи справа, набряк м`яких тканин в області правої щоки у потерпілого ОСОБА_13 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день. Після чого, скориставшись тим, що потерпілий втратив рівновагу внаслідок завданого удару та впав на диван, за вказівкою ОСОБА_15 , ОСОБА_17 відкрито заволодів телевізором «Kivi 32HR50GU», в корпусі сірого кольору, вартістю 6500 грн. 00 коп., який належить потерпілому ОСОБА_13 . Далі, ОСОБА_20 разом з ОСОБА_17 з викраденим майном зникли з місця вчинення злочину та розпорядились ним на власний розсуд.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_15 з ОСОБА_17 , потерпілому ОСОБА_13 спричинено матеріальну шкоду у розмірі 6500 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, що кваліфікується як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб (розбій).

ОСОБА_17 , будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти власності, судимість за які, в установленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив кримінальне правопорушення (злочин) проти власності за наступних обставин.

ОСОБА_17 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 , з корисливих мотивів, маючи спільний злочинний умисел, направлений на напад з метою незаконного заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, розподіливши між собою ролі, 13.03.2019 року, приблизно о 16-00 годині, прийшли до будинку АДРЕСА_3 . Підійшовши до будинку за вищевказаною адресою ОСОБА_15 разом з ОСОБА_17 , зайшли до під`їзду № 1 в якому піднялись на сьомий поверх та подзвонили у дзвінок вхідних дверей № НОМЕР_1 , в результаті чого, їм відчинив двері потерпілий ОСОБА_13 та вони в цей момент зайшли до квартири. Далі, за ініціативою ОСОБА_20 , вищезазначені особи прослідували до кімнати. Після чого, виконуючи заздалегідь розподілені ролі, ОСОБА_15 підійшов до потерпілого ОСОБА_13 та скоїв напад на останнього, в ході якого завдав йому лівою рукою один удар в область обличчя, спричинивши останньому згідно з висновком судово-медичної експертизи № 252 від 19.03.2019 року у вигляді закритого перелому нижньої щелепи справа в області кута та зліва на рівні 1 та 2 зубів, рана на слизовій оболонці нижньої губи справа, набряк м`яких тканин в області правої щоки у потерпілого ОСОБА_13 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день. Після чого, скориставшись тим, що потерпілий втратив рівновагу внаслідок завданого удару та впав на підлогу, за вказівкою ОСОБА_15 , ОСОБА_17 відкрито заволодів телевізором «Kivi 32HR50GU» в корпусі сірого кольору, вартістю 6500 грн. 00 коп., який належить потерпілому ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_17 разом з ОСОБА_20 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_17 разом з ОСОБА_20 , потерпілому ОСОБА_13 спричинено матеріальну шкоду у розмірі 6500 грн. 00 коп.

Своїми умисними діями, ОСОБА_17 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, яке кваліфікується як напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб, яка зазнала нападу (розбій).

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_15 вину не визнав. Суду пояснив, що знайомий з потерпілим ОСОБА_13 . Останній просив забрати з м. Дніпра його речі, на що він погодився. Пізніше він разом з ОСОБА_21 пішли до ОСОБА_13 додому. Постукали у двері, потерпілий відчинив. У квартирі потерпілий знаходився разом з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Безуглий до квартири не заходив, залишився у коридорі. До квартири ОСОБА_24 зайшов один. Вони почали сваритися з ОСОБА_13 і останній відповів йому у грубій формі, тому ОСОБА_24 вдарив його рукою в обличчя та забрав телевізор. Пізніше, приблизно днів через п`ять, він добровільно повернув телевізор.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_17 вину не визнав. Суду пояснив, що 13 березня 2019 року він зустрівся з ОСОБА_24 , який запропонував йому зайти до ОСОБА_13 . Він погодився, без якоїсь конкретної мети. Вони разом прийшли до квартири ОСОБА_13 , постукали у двері. Потерпілий відчинив двері та запросив їх зайти. Вони зайшли. У квартирі, на кухні, сиділи ще двоє чоловіків, які розпивали спиртні напої. Далі вони втрьох, він, ОСОБА_24 та потерпілий, пройшли до кімнати. ОСОБА_24 та ОСОБА_25 почали сваритися і він залишив квартиру, оскільки йому було нецікаво що відбувається. При ньому ніхто потерпілому тілесних ушкоджень не спричиняв та не викрадав телевізор. Після цих подій з ОСОБА_24 він більше не бачився.

На підтвердження вини ОСОБА_15 та ОСОБА_17 стороною обвинувачення надані наступні докази:

-витяги з ЄРДР від 14.03.2019 року кримінальне провадження № 0000868 (т. 1 а.с. 211-212)

-рапорт старшого інспектора від 13.03.2019 року, згідно якого 13.03.2019 року о 17-00 год., надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 13.03.2019 року, о 16 -59 год. за адресою: АДРЕСА_3 , годину тому невідомий ОСОБА_26 вдарив заявника та забрав телевізор марки ТВ. З невідомим був ще один чоловік, проте заявник бачив його вперше. Заявник: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (т. 1 а.с. 213);

-рапорт старшого інспектора від 13.03.2019 року, згідно якого 13.03.2019 року, о 22-24 години, надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 13.03.2019 року о 22-22 годині за адресою: АДРЕСА_4 передала 5 мкл, потерпілий ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Діагноз: сгм, закритий перелам нижньої щелепи з права, ушиб носа, алкогольне сп`яніння, Пояснення: о 15 години побили відомі за адресою проживання - АДРЕСА_3 . Доставлений 17-50 (т. 1 а.с. 214);

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_13 просить органи поліції притягнути до відповідальності невідому особу, яка близько 12 години 13.03.2019 року за адресою АДРЕСА_5 відкрито заволоділа телевізором KIVI 32HR50GU із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя (т. 1 а.с. 215);

-заява про добровільний дозвіл на огляд працівниками поліції житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 216);

-протокол огляду місця події від 14.03.2019 року, згідно якого слідчий у присутності понятих, за участю спеціаліста провів огляд приміщення квартири АДРЕСА_6 . До протоколу додана фото таблиця (т. 1 а.с. 217-220);

-фото гарантійного паспорту телевізора (т. 1 а.с. 221);

-протокол огляду речей від 15.03.2019 року, згідно якого слідчий, у присутності понятих, провів огляд плазменого телевізора в корпусі чорно сірого кольору, марки KIVI 32HR50GU, який добровільно видав ОСОБА_15 . До протоколу додана фото таблиця (т. 1 а.с. 222-225);

-протокол проведення слідчого експерименту від 15 березня 2019 року, згідно якого підозрюваний ОСОБА_15 , у присутності двох понятих, пояснив слідчому обставини вчиненого ним та ОСОБА_17 кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_13 . До протоколу додано диск з відеозаписом (т. 1 а.с. 228-231);

-клопотання про проведення експертизи (т. 1 а.с. 232);

-ухвала слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2019 року про призначення судово медичної експертизи у кримінальному провадженні № 0000868 від 14.03.2019 року (т. 1 а.с. 234);

-висновок експерта № 252 від 19 березня 2019 року, згідно якого закритий перелом нижньої щелепи справа в області кута та зліва на рівні 1 та 2 зубів, рана на слизовій оболонці нижньої губи справа, набряк м`яких тканин в області правої щоки у гр. ОСОБА_13 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день. Дані ушкодження утворились від тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному освідуваним. Гр. ОСОБА_13 спричинено не менше одного травматичного впливу. Взаєморозташування нападника по відношенню до потерпілого в момент спричинення останньому тілесних ушкоджень могло бути будь яким при умові доступності ділянок голови (обличчя) для їх травмування. Ділянки обличчя на яких були виявлені тілесні ушкодження теоретично доступні для рук потерпілого (т. 1 а.с. 235-236);

-протокол проведення слідчого експерименту від 18 квітня 2019 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_13 пояснив обставини вчиненого відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_15 з невідомим чоловіком. До протоколу додано диск з відеозаписом (т. 1 а.с. 237-239);

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.05.2019 року, згідно якого свідок ОСОБА_27 , у присутності двох понятих, впізнав ОСОБА_17 , як чоловіка, який 13.03.2019 року разом з ОСОБА_15 прийшли без запрошення до ОСОБА_13 , де в кімнаті, зі слів останнього, нанесли йому один удар в область обличчя та викрали телевізор. До протоколу додані фототаблиця та диск з відеозаписом вказаної слідчої дії (т. 4 а.с. 1-4);

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.05.2019 року, згідно якого ОСОБА_13 , у присутності двох понятих, впізнав ОСОБА_17 як чоловіка, який 13.03.2019 року, знаходячись у нього вдома за адресою: АДРЕСА_5 разом з ОСОБА_15 здійснили на нього напад та вкрали телевізор. До протоколу додані фото таблиця та диск з відеозаписом слідчої дії (т. 4 а.с. 5-8)

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 13 березня 2019 року він разом з друзями ОСОБА_23 та ОСОБА_22 находилися у нього вдома на кухні за адресою: АДРЕСА_3 . Приблизно о 16 годині у двері подзвонили. Відчинивши двері, він побачив ОСОБА_24 з раніше не знайомим йому чоловіком, приблизним зростом 175 см у кепці. З ОСОБА_24 він був знайомий раніше і останній бував у нього вдома, знав де знаходиться телевізор. Чоловіки зайшли у квартиру без запрошення, проте він проти цього не заперечував. Після цього ОСОБА_24 запропонував всім втрьох пройти до кімнати поговорити. Зайшовши до кімнати, ОСОБА_24 наніс йому один удар в голову, після якого він впав на підлогу, продовжував все бачити, проте піднятися не міг. Він чув, як ОСОБА_24 сказав другому чоловіку, який прийшов з ним, взяти та винести телевізор. Проте, він не бачив, як несли телевізор. До вказаних подій ОСОБА_24 був у нього у кімнаті та бачив де знаходиться телевізор. Коли він зміг піднятися, то встав та пішов до кухні, де розповів ОСОБА_23 та ОСОБА_22 що з ним сталося. В подальшому, він звернувся до поліції. Через деякий час йому було повернуто телевізор працівниками поліції. Вартість телевізору оцінює у 6500 грн. На теперішній час претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має. Просить покарання призначити на розсуд суду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду показав, що приблизно пів року потому, точної дати він не пам`ятає, він, ОСОБА_22 та ОСОБА_28 знаходилися вдома у останнього. Приблизно після обіду в двері постукали, ОСОБА_13 відчинив двері і у квартиру зайшли раніше знайомий йому ОСОБА_24 зі своїм приятелем. З іншим чоловіком він не знайомий. ОСОБА_24 вивів ОСОБА_25 на розмову, закривши при цьому двері на кухні. Через декілька хвилин на кухню повернувся ОСОБА_25 , який майже не міг розмовляти, через те, що у нього сильно опухла щока, напевно була змалана челюсть. Бугай сказав, що його вдарили та забрали телевізор. Після цього вони викликали швидку допомогу та поліцію.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_29 суду показав, що, точної дати він не пам`ятає, оскільки минуло багато часу, він разом з ОСОБА_23 та ОСОБА_25 сиділи вдома у останнього. В двері почали стукати, ОСОБА_25 відчинив двері. У квартиру зайшли ОСОБА_24 , якого він знає приблизно років п`ять, та ОСОБА_21 , якого він впізнав у судовому засіданні. Вони забрали ОСОБА_13 у кімнату для розмови та зачинили двері на кухні. Через деякий час він почув як щось чи хтось впав. Після цього ОСОБА_13 зайшов на кухню. У нього було розбите обличчя, зламана щелепа. Потерпілий повідомив їм, що його вдарили та забрали телевізор.

Від допиту свідка ОСОБА_30 сторона обвинувачення відмовилися.

Стосовно твердження обвинуваченого ОСОБА_17 щодо відсутності у його діях попередньої змови з ОСОБА_15 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Отже, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль.

Під час судового розгляду судом було встановлено достатньо даних, які б свідчили про попередню змову обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_17 . Так, потерпілий ОСОБА_13 у своїх показаннях зазначив, що ОСОБА_15 раніше бував у його квартирі та знав, де знаходиться телевізор. Коли вони втрьох зайшли до кімнати, ОСОБА_15 спочатку вдарив ОСОБА_13 , а після того, як ОСОБА_13 впав на підлогу, ОСОБА_15 дав вказівку ОСОБА_17 забрати телевізор. ОСОБА_17 не відмовився виконувати вказівку ОСОБА_15 , у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до переконання про заздалегідь обумовлений план між обвинуваченими щодо дій відносно потерпілого та його майна.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів приходить до переконання, що в судовому засіданні встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді, що дає суду можливість переконатися «поза розумним сумнівом» у доведеності вини ОСОБА_15 та ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

3.Позиція сторони захисту.
Стороною захисту під час судових дебатів зазначено щодо недопустимості висновку № 252 від 19 березня 2019 року відносно потерпілого ОСОБА_13 з тих підстав, що медична документація щодо потерпілого отримана експертом у непроцесуальний спосіб. Крім того, всупереч ч. 12 ст. 290 КПК України стороні захисту документи, надані експерту для проведення експертизи, не відкривалися. Так, з п. 2. висновку експерта вбачається, що 03.04.2019 року експерт письмово повідомив слідчого про необхідність надання медичних документів з КУ «МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя» та рентгенологічні знімки на ОСОБА_13 . В ході проведення експертизи досліджувалися медичні документи із КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги ЗМР» (п. 2.2 Висновку) та консультативний висновок КУ «ЗОБ СМЕ» на підставі наданих рентгенограм ОСОБА_13 (п. 2.3 Висновку) Однак, ухвали про надання тимчасового доступу до цих документів в матеріалах кримінального провадження не міститься. З цих підстав, на думку сторони захисту, експертиза щодо потерпілого проведена з порушенням вимог кримінально процесуального законодавства. Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутня будь яка медична документація стосовно потерпілого ОСОБА_13 , що, з огляду на положення ч. 12 ст. 290 КПК України, виключає визнання висновку експерта як допустимого доказу. Вказана позиція сторони захисту ґрунтується на позиції ВС, яка викладена у постанові від 07.08.2019 року (справа № 555/456/18).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. У зв`язку з цим розумно очікувати добросовісної поведінки як від сторони обвинувачення, так і від сторони захисту. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У силу ч. 2 ст. 242 вказаного Кодексу призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

Між тим, в цьому кримінальному провадженні сторона захисту не прагнула реалізувати комплекс прав та процесуальних можливостей, передбачених ст. 42 КПК України, не демонструвала наміру отримати та ознайомитися з відповідними медичними документами під час судового розгляду, посилаючись виключно на відсутність в кримінальному провадженні інформації про джерело походження медичних документів, наданих експерту, як на формальну підставу для визнання недопустимим висновку експерта.

Таким чином, у наведеній ситуації, зважаючи на ст.ст. 22, 290, 412 КПК у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 зазначеного Кодексу. Разом із цим, безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта.

Судом встановлено, що про ненадання на ознайомлення медичних документів та отримання цих документів слідчим з порушенням норм чинного законодавства, захисник заявив лише під час судових дебатів, тому було відновлено судове слідство та допитано потерпілого ОСОБА_13 .

На підставі статей 3, 56 КПК потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 84 вказаного Кодексу показання потерпілого є процесуальним джерелом доказу.

Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК.

Допитаний потерпілий ОСОБА_13 підтвердив факт того, що особисто був присутній в експертній установі при проведенні експертизи через кілька днів після вчинення злочину відносно нього, при цьому, у нього ще були наявні тілесні ушкодження і експерт його оглядав. Особисто експерту свою медичну документацію не надавав, проте не заперечував проти надання слідчим експерту його медичної документації та вважає, що вказані дії слідчого жодним чином не порушують його права.

З огляду на викладені аргументи сторони захисту про недопустимість як доказу висновку експерта від 19 березня 2019 року № 252, є неприйнятними.

Зазначена позиція викладена у постанові об`єднаної палати ВС від 27.01.2020 року (справа № 754/14281/17 , провадження № 51-218кмо19).

Також, сторона захисту зазначає про те, що ОСОБА_15 обвинувачується у розбійному нападі в результаті якого потерпілому ОСОБА_13 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 6500 грн. Однак, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь які докази вартості телевізора «Kiwi 32HR50GU», зокрема, всупереч вимогам ст. 242 КПК України, не було проведено експертизу для визначення вартості викраденого майна.

У судовому засіданні встановлено, що потерпілий оцінює вартість викраденого у нього телевізору моделі «Kiwi 32HR50GU» у розмірі 6500 грн. Однак, оскільки телевізор йому біло повернуто, претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має.

З огляду на викладене, суд не вважає порушенням процесуального закону встановлення вартості викраденого майна без висновку експерта, оскільки закон не вимагає доведення цієї обставини певним видом доказу. Посилання захисника на положення ст. 242 КПК України у цьому випадку є недоречними, оскільки елементом складу інкримінованого злочину є вартість викраденого майна, а не матеріальні збитки, завдані злочином, для встановлення яких передбачене обов`язкове проведення експертизи.

Крім того, цей довід сторони захисту не приймається судом до уваги, адже не впливає на кримінально правову оцінку діяння обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 187 КК України, а може лише вплинути на розмір відшкодування. Однак, потерпілий зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має.

Зазначена позиція викладена у постанові ВС від 11.02.2020 року (справа № 461/6942/17, провадження № 51-1915км19)

Суд також наголошує на тому, що розбій вважається закінченим з моменту нападу, тобто з моменту застосування насильства, незалежно від того чи вдалося винному заволодіти майном чи ні (усічений склад злочину).

Також обвинуваченим ОСОБА_15 заявлено клопотання щодо перекваліфікації дій останнього з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України з тих підстав, що обвинувачений та потерпілий раніше були раніше знайомі. 13.03.2019 року між ними відбулася сварка через побутові непорозуміння та проблеми. В судовому засіданні, після зміни обвинувачення прокурором, обвинувачений ОСОБА_15 усно уточнив клопотання, зазначивши, що просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України.

Проте, суд вважає, що доводи обвинуваченого про необхідність перекваліфікації його дії не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Суд звертає увагу на те, що версія розвитку подій, запропонована обвинуваченим, ґрунтується лише на ствердженнях про недоведеність умислу обвинуваченого ОСОБА_15 на завдання тілесних ушкоджень потерпілому саме з метою заволодіння його майном - телевізором.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_15 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, така позиція обвинуваченого спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який пояснив, що жодних неприязних стосунків між ним та обвинуваченим не було, боргів перед ОСОБА_15 не має. Обвинувачений раніше бував у нього вдома та знав де, що і як розташовано, в тому числі знав і про наявність та місце знаходження телевізора, а також показами свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_29 , які разом та кожний окремо підтвердили, що знаходилися у ОСОБА_13 вдома на кухні в той момент, коли прийшли обвинувачені. ОСОБА_13 добровільно відчинив їм двері та вони втрьох пройшли у кімнату, зачинивши двері на кухні. Через деякий час повернувся побитий ОСОБА_13 та повідомив, що його вдарили та викрали телевізор.

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_29 з точки зору їх достовірності, суд виходить з того, що зазначені особи, які попередженні про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та були допитані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту, давали покази вільно, послідовно та деталізовано, їх покази в цілому узгоджуються між собою і з рештою досліджених судом доказів. Підстави для обмови ОСОБА_15 потерпілим та свідками, або будь-яких об`єктивних даних, які б ставили під сумнів показання цих осіб судом не встановлено.

Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що він завдав середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_31 без мети заволодіння майном потерпілого, суд вважає такі показання не щирими та такими, що спрямовані на висвітлення свої поведінки з вигідної йому позиції з метою кваліфікації його дій як вчинення менш тяжкого злочину.

Таким чином, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_20 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України суд не вбачає.

4.Мотиви призначення покарання.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_17 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з п.п. 2, 3, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання» більш сурове покарання особам, скоївшим злочин на ґрунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву, у складі злочинних груп та менш сурове покарання може призначатися особам, які щиросердно розкаялись у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, при цьому враховується стадія здійснення злочину, кількість епізодів, роль кожного із співучасників, характер та ступінь тяжкості наслідків, які настали.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченим виду та міри покарання, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх характеризуючих обставин: обстановку, мотив і спосіб вчинення злочинного діяння, наслідки.

Так, при призначенні ОСОБА_15 покарання, суд враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері не перебуває, на обліку в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_15 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_15 кримінального правопорушення (злочину), даних про його особу, ступеня порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, думки прокурора, який просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі, думки потерпілого, який у вирішенні питання про призначення покарання покладався на розсуд суду, суд прийшов до висновку про те, що ці дані в сукупності свідчать, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_15 не виявив бажання стати на шлях виправлення та знов продовжив вчинювати кримінальні правопорушення (скоювати) злочини, а тому єдино адекватним і достатнім для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого.

При призначенні ОСОБА_17 покарання, суд враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлені. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_17 кримінального правопорушення,даних про його особу, ступеня порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думки прокурора, який просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі, думки потерпілого, який у вирішенні питання про призначення покарання покладався на розсуд суду, суд прийшов до висновку, що ці дані в сукупності свідчать про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_17 не виявив бажання стати на шлях виправлення та знов продовжив вчинювати кримінальні правопорушення (злочини), а тому єдино адекватним і достатнім для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_17 випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Органом досудового розслідування ОСОБА_15 також повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при таких обставинах.
5.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі.

ОСОБА_15 , будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти власності, судимість за які, в установленому законом порядку, не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив нове кримінальне правопорушення (злочин) проти власності за наступних обставин

27 вересня 2018 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_15 , знаходячись на центральній алеї у парку «ім. Ю. Гагаріна» розташованому у Комунарському районі, неподалік від розважального комплексу «Leo Мах» за адресою: вул. Європейська, 5-в у м. Запоріжжі, зустрів свого знайомого ОСОБА_32 , який при собі мав велосипед фірми «Uno» чорного кольору, вартістю 7500 гривень. Так, ОСОБА_15 маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою попросив ОСОБА_32 проїхатися на його велосипеді «Uno» чорного кольору у межах вищевказаного парку, за умови, що він буде знаходитися в полі зору ОСОБА_32 , хоча наміру повертати вказаний велосипед власнику він не мав. Будучи помилково впевненим у добросовісності намірів ОСОБА_15 , не усвідомлюючи злочинний характер дій останнього, ОСОБА_33 добровільно передав останньому належний йому велосипед фірми «Uno» чорного кольору, вартістю 7500 гривень. Далі, ОСОБА_15 продовжуючи свій злочинний умисел, шляхом зловживання довірою, отримавши вказаний велосипед від потерпілого, поїхав в бік розважального комплексу «Leo Мах» за адресою: вул. Європейська, 5-в, де скрився у подвір`ях будинків по вул. Європейській у м. Запоріжжі та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, не повернувши вказаний велосипед потерпілому.

Таким чином, ОСОБА_15 своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_34 матеріальних збитків на загальну суму 7500 гривень 00 копійок.

6.Пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 .
Обвинувачений ОСОБА_15 вину не визнав, пояснив, що знайомий з потерпілим ОСОБА_35 , оскільки раніше вони разом відбували покарання. Точної дати він не пам`ятає, оскільки минуло багато часу, вони зустрілися у парку ОСОБА_36 близька 12-13 години дня. Потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння та сидів на лавці, а поряд з ним знаходився велосипед. ОСОБА_15 запропонував потерпілому ОСОБА_37 забрати його велосипед, щоб його ніхто не викрав, на що потерпілий погодився. Після цього він провів потерпілого додому. Пропонував занести велосипед додому, однак ОСОБА_38 сказав, що пізніше його забере у ОСОБА_24 . Тоді на велосипеді він поїхав до себе додому. Пізніше віддав велосипед працівникам поліції.

7.Докази, які надані на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
На підтвердження вини ОСОБА_15 стороною обвинувачення надані наступні докази:

-витяг з ЄРДР кримінальне провадження № 0003223 від 27.09.2018 року (т. 1 а.с. 199);

-рапорт чергового від 27 вересня 2018 року, згідно якого 27.09.2018 року, об 11 годині 53 хвилини, надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 27.09.2018 року об 11 годині 52 хвилини за адресою: Комунарський район м. Запоріжжя, вул. Комарова, щойно вкрали горний велосипед темного кольору за ЗТМ висока відома людина, в ході розмови повідомив, що це сталося 40 хвилин тому (т. 1 а.с. 200);

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.09.2018 року, згідно якого ОСОБА_33 просить притягнути до кримінальної відповідальності маловідомого на ім`я ОСОБА_39 , який 27.09.2018 року, близько 10 години, знаходячись в парку ім. Гагаріна взяв велосипед чорного кольору під приводом покататися та не повернув, чим завдав матеріального збиту на суму 7500 грн. (т. 1 а.с. 201);

-пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого (т. 1 а.с. 202);

-протокол огляду місця події від 27.09.2018 року, згідно якого на місцевій ділянки, розташованої у приміщенні Комунарського ВП на першому поверсі було оглянуто велосипед з надписом «UNO». До протоколу додана фото таблиця (т. 1 а.с. 203-206зв);

-розписка ОСОБА_40 про добровільне передання працівникам поліції велосипед «UNO» чорного кольору (т. 1 а.с. 207);

-розписка ОСОБА_32 про отримання на відповідальне зберігання від працівників поліції велосипеду (т. 1 а.с. 209).

Суд позбавлений можливості допитати потерпілого ОСОБА_32 у зв`язку зі смертю останнього.

8.Допитом свідка встановлено такі обставини.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_41 суду показав, що він працює на ринку. Навесні або влітку у минулому році, точної дати він не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу, до нього на ринок прийшли працівники поліції та показали фото велосипеда, який він раніше придбав у незнайомого йому чоловіка за 1500 грн. Після чого вони забрали велосипед, який він їм видав добровільно. У кого він придбав велосипед не пам`ятає. Також зазначив, що жодних слідчий дій за його участі не проводилося. На теперішній час обвинуваченого ОСОБА_24 він не впізнає.

9.Мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення
Аналізуючи вказані докази, суд прийшов до переконання, що жоден з них не підтверджує вину ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України.

Витяг з ЄРДР, рапорт чергового від 27 вересня 2018 року, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого, протокол огляду місця події від 27.09.2018 року, розписка ОСОБА_40 про добровільне передання працівникам поліції велосипед «UNO» чорного кольору та розписка ОСОБА_32 про отримання на відповідальне зберігання від працівників поліції велосипеду не несуть інформації про вчинення кримінального правопорушення саме обвинуваченим ОСОБА_15 .

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.09.2018 року судом встановлено, що ОСОБА_33 просить притягнути до кримінальної відповідальності маловідомого на ім`я ОСОБА_39 , який 27.09.2018 року, близько 10 години, знаходячись в парку ім. Гагаріна взяв велосипед чорного кольору під приводом покататися та не повернув. Однак зі вказаного протоколу суд позбавлений можливості встановити, що маловідомий на ім`я ОСОБА_39 та ОСОБА_15 є однією особою, оскільки позбавлений можливості допитати потерпілого через смерть останнього.

Свідок ОСОБА_41 у судовому засіданні не впізнав обвинуваченого ОСОБА_15 .

10.Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_15 .
Оцінюючи кожний із зазначених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, судом враховується таке.
Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.
За змістом ст. 84, 85, 86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 р. у справі «Кобець проти України»).
На думку суду, досліджені у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_15 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України, не відповідають зазначеному критерію, оскільки кожен з них окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку беззаперечно не вказують на винуватість обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.
З наведених підстав суд приходить до переконання про недоведеність вини ОСОБА_15 у вчинені кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 2 ст. 190 КК України.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 р. «Про виконання судами законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ухвалюється виправдувальний вирок.
З наведених підстав, суд виправдовує ОСОБА_15 за вказаним вище епізодом кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України.
11.Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку суду.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0000868 від 14.03.2019 року відносно ОСОБА_15 18.03.2019 року обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, з моменту його фактичного затримання суд обчислює обвинуваченому строк відбування покарання.
Відповідно до вимог п. 3 ст. 5 розділу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, звільнення обвинуваченого до суду може ставитись в залежність від надання гарантії явки до суду.
Таким чином, суд вважає необхідним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_17 запобіжний захід до набрання вироку законної сили у вигляді тримання під вартою, оскільки вказаний запобіжний захід буде достатньою гарантією явки обвинуваченого ОСОБА_17 до суду та для виконання вироку.
Процесуальні витрати та цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно не накладався
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 395 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_15 - залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_15 рахувати з моменту його фактичного затримання, зарахувавши у строк відбування покарання час перебування останнього під вартою.

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Застосувати відносно ОСОБА_17 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до набрання вироком законної сили.
Взяти ОСОБА_17 під варту в залі судового засідання негайно.
Строк тримання під вартою та строк відбування покарання відраховувати з моменту його фактичного затримання, зарахувавши у строк відбування покарання час перебування останнього під вартою.
Після набрання цим вироком законної сили обвинувачених перевести з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України в місце позбавлення волі для відбування призначеного покарання.

Обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням за недоведеністю.

Речові докази по справі:
-телевізор плазмений «KIVI 32HR50GU» в корпусі сірого кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_13 залишити потерпілому за належністю;
-гірський велосипед «UNO» чорного кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_42 залишити потерпілому за належністю.
Роз`яснити виправданому, що відповідно до ст.130 КПК України, він має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, яка відшкодовується державною за рахунок державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3