У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0001884 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області),

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі апелянт просить вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним в скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.115 КК України 11 (одинадцять) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.263 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 24 липня 2020 року. Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк тримання його під вартою з моменту його фактичного затримання, а саме з 30 листопада 2019 року до 23 липня 2020 року включно.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 68 280 (шістдесят вісім двісті вісімдесят) грн. 25 коп.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Апелянт вважає, що вирок суджу має бути скасований, а кримінальне провадження закрито, у зв`язку з наявністю обставин, передбачених ст. 284 КПК України.
Також вважає, що стороною обвинувачення не доведено мотиву вбивства ОСОБА_6 , як ОСОБА_9 так і ОСОБА_10 .
На думку апелянта, істотним порушенням процесуального закону є те, що оскаржуваний вирок суду, взагалі не містить посилання на встановлений умисел, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення.
Вказує, що наявність неприязних відносин між ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , нічим не підтверджується, окрім слів самого ОСОБА_9 , який є зацікавленою особою, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, вироком від 14 лютого 2020 року було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України із призначенням покарання з випробуванням. У вказаній угоді було зазначено, що ОСОБА_9 активно сприяв досудовому розслідуванню в кримінальному провадженні №0001884 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та зобов`язувався співпрацювати у викритті злочину, вчиненого іншою особою. Предметом злочину є та сама мисливська рушниця, носіння та придбання якої, ставиться в провину ОСОБА_6 .
На думку апелянта, є всі підстави для сумніву у неупередженості свідка ОСОБА_9 , який сам може бути винний у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 вбивства, і мав для цього знаряддя злочину, яке зберігав вдома, можливий та не встановлений слідством мотив. Вказаний свідок дає неправдиві покази в яких міститься ряд протиріч.
Посилаючись на експертизу від 09 січня 2020 року №2110, вказує, що дана експертиза більше підтверджує невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки у висновку вказано що на руках, лиці та одежі ОСОБА_6 не було знайдено слідів пороху, а були знайдені нітрит-іони які можуть бути, як результатом горіння пороху, так і іншими факторами цигарковий дим, вихлопні гази тощо. Як зазначено в експертизі слідів речовин, що категорично вказують на наявність слідів згорання пороху не виявлено.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, 30 листопада 2019 року приблизно о 14.00 год., ОСОБА_6 прибув до приватного домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_3 , до свого знайомого ОСОБА_11 та його співмешканки ОСОБА_10 . Знаходячись y вказаній будівлі під час сумісного вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник конфлікт на гpyнтi раптово виниклих особистих неприязних стосунків.
B ході конфлікту, ОСОБА_9 , з метою його вирішення, добровільно передав ОСОБА_12 , обріз мисливської рушниці. Скориставшись вказаними обставинами у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , із застосуванням вогнепальної зброї.
Надалі ОСОБА_9 , з метою вирішення конфлікту, запросив ОСОБА_6 на вулицю. Під час вирішення конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на вулицю вийшла ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_10 , 30.11.2019 року приблизно о 18.00 год., перебуваючи на провулку Фонтанному, біля приватного будинку №6 в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, тримаючи в руках бойову нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю обріз, виготовлений способом саморобної переробки двоствольної гладко ствольної мисливської рушниці моделі ИжБ-36 № НОМЕР_1 1945 р.в. 12 калібру, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 , здійснив постріл в область грудної клітини ОСОБА_10 справа із застосуванням обрізу мисливської рушниці, виготовленого способом саморобної переробки двоствольної гладко ствольної рушниці моделі ИжБ-36 № НОМЕР_1 1945 р.в. 12 калібру.. B результаті чого ОСОБА_10 загинула на місці від гострої крововтрати, яка виникла внаслідок наскрізного вогнепaльного поранення грудної клітини з пошкодженням правої та лівої легені грудного відділу аорти. За таких обставин ОСОБА_12 , умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині.

Окрім того, 30 листопада 2019 року близько 14.00 год., ОСОБА_6 перебував в будинку, що розташований на території приватного домоволодіння, по АДРЕСА_3 у свого знайомого ОСОБА_13 та його співмешканки ОСОБА_10 . Знаходячись y вкaзаній будівлі під час сумісного вживання спиртних напоїв між ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків.
Скориставшись вказаними обставинами, y ОСОБА_6 , виник злочинний умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , з застосуванням вогнепальної зброї.
Надалі ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , з використанням вогнепальної зброї, 30.11.2019 близько 18.00 год., перебуваючи на вулиці біля приватного домоволодіння №6, по пров. Фонтанний, c. Прибужани, з метою позбавлення життя, тримаючи в руках бойову нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю - обріз, виготовлений способом саморобної переробки двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі ИжБ-3 б № НОМЕР_1 1945 р.в. 12 калібру, здійснив постріл в ОСОБА_10 в область грудної клітини справа, в результаті чого остання померла на місці.
Після цього, ОСОБА_12 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи умисно, усвідомлюючи, що y нього відсутній передбачений законом дозвіл, в цей же день 30 листопада 2019 року протягом 6 годин, носив в руках бойову нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю - обріз, виготовлений способом саморобної переробки двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі ИжБ-36 № НОМЕР_1 1945 р.в. 12 калібру, в c. Прибужани Вознесенського району, де був затриманий працівниками поліції.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 , судом кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України незаконне поводження зі зброєю, тобто придбання, носіння, вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), без передбаченого законом дозволу.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У мотивувальній частині вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

У ст. 91 ч. 1 КПК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

За змістом п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Крім того, в пункті 16 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29 червня 1990 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказано, що складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог кримінального процесуального закону про обґрунтування обвинувачення конкретними доказами не лише кожному підсудному, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ст. 115 ч. 2 КК України, а також без ознак, передбачених ст.ст. 116-118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ст. 115 ч. 1 КК України.

Європейський суд з прав людини вимоги щодо вмотивованості судового рішення саме пов`язує з належним здійсненням правосуддя так як у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( п.1 ст. 6 КЗПЛ- «Кузнецов та інші проти Росії», « Гірвісаарі проти Фінляндіі»).

Однак, цих вимог Закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, приймаючи рішення про визнання винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві ОСОБА_10 , суд при розгляді цього кримінального провадження не встановив та не навів у вироку обставин, які підлягали доказуванню.

У формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, яке зазначено в мотивувальній частині вироку щодо ОСОБА_14 , суд першої інстанції лише вказав, що 30.11.2019, близько 14-00 години ОСОБА_9 , з метою вирішення конфлікту, запросив ОСОБА_6 на вулицю. Під час вирішення конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на вулицю вийшла ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_10 , 30.11.2019 року приблизно о 18.00 год., перебуваючи на провулку Фонтанному, біля приватного будинку №6 в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, тримаючи в руках бойову нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю обріз, виготовлений способом саморобної переробки двоствольної гладко ствольної мисливської рушниці моделі ИжБ-36 № НОМЕР_1 1945 р.в. 12 калібру, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 , здійснив постріл в область грудної клітини ОСОБА_10 справа. B результаті чого ОСОБА_10 загинула на місці від гострої крововтрати, яка виникла внаслідок наскрізного вогнепaльного поранення грудної клітини з пошкодженням правої та лівої легені грудного відділу аорти. За таких обставин ОСОБА_12 , умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 .

Тобто, суд першої інстанції не встановив форму вини та мотив вчинення обвинуваченим злочину, не встановив який умисел був у обвинуваченого для позбавлення життя ОСОБА_10 . А саме, судом першої інстанції не встановлено та не зазначено у вироку, чи діяв обвинувачений з прямим умислом на вбивство ОСОБА_10 , чи вчинив цей злочин з необережності. Тоді як від встановлення цих обставин залежить кваліфікація дій обвинуваченого щодо вбивства потерпілої.

Не викладення формулювання обвинувачення із зазначенням всіх елементів, а саме місця, часу, способу та мотивів вчинення злочину, яке інкримінується обвинуваченому, позбавило суд можливості дати належну правову оцінку діям обвинуваченого та позбавило обвинуваченого захищатись від висунутого проти нього обвинувачення.

Такий виклад формулювання, визнаного судом доведеним та суперечності, які містяться у вироку, не відповідають вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Також слід врахувати, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Зазначене свідчить, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та постановленні вироку щодо ОСОБА_6 не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону щодо доказування мотиву злочину та зазначення його у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, аналізуючи зміст зазначеного вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що його зміст не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту. Обґрунтованість вироку полягає в тому, що в ньому повинні бути відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду, які відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, які дослідженими в судовому засіданні та оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Вмотивованість полягає в наведені належних і достатніх мотивів та підстав, які свідчать про переконання суду в достовірності зібраних та досліджені у судовому розгляді доказів, на яких ґрунтуються висновки суду стосовно всіх питань. В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не було досліджено та надано оцінки всім доказам по справі як окремо та і в їх сукупності, а також не наведено мотиви та підстави прийняття одних доказів та не прийняття інших.

Європейський суд з прав людини, при розгляді порушення права особи на справедливий суд, при дослідженні питання допустимості доказів у справі «Мірілашвілі проти Росії» від 11 грудня 2008 року в пунктах 200-209 зазначив «у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які мають стосуватися допустимості достовірності та повноти останніх".

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки, в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження законності (п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. А апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, як така що містить вимогу про скасування вироку.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому інші доводи сторін щодо недопустимості доказів, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, підлягають ретельній перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції, під час якого, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону слід ретельно перевірити доводи сторін на підтвердження своїх позицій, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ураховуючи особливості апеляційного розгляду, передбачені главою 31 КПК України, якими обмежені можливості вирішення питання щодо запобіжного заходу в межах процедури апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризику переховування ОСОБА_6 від суду, враховуючи, що йому інкримінується особливо тяжкий злочин, колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 27 грудня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 27 грудня 2020 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді