ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 342/414/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/71/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2020 року ,

в с т а н о в и л а:

Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області розглядається кримінальне провадження за №0000052 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310, ч.2 ст.308, ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07.02.2021 р.

Також ухвалою визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 315 300,00 грн., яку може бути внесено у будь-який момент протягом строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави, зобов`язувати обвинуваченого ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Визначено 2-х місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснено обвинуваченому, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з незмінності ризиків, згідно яких було обрано запобіжний захід, тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2020 року скасувати .

Вказує що оскаржувана ухвала незаконна, необґрунтована та несправедлива.

Посилається на те, що йому не було роз`яснено право подати клопотання про допит свідків під час підготовчого засідання та не розглянуто питання про закриття справи з мотивів недопустимості та сумнівності доказів щодо його обвинувачення.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не було призначено запасного суддю для розгляду даного провадження.

Просить суд дослідити аудіо- та відеозапис підготовчого судового засідання; зобов`язати суд першої інстанції надати копії ухвал Тернопільського апеляційного суду та копії документів доданих до апеляційної скарги;здійснити заміну адвоката.

Також ставить питання про зменшення розміру застави до 1 гривні або зміни йому запобіжного заходу на особистого зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та зменшити розмір застави або змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання; міркування прокурора, який рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновок, викладений в ухвалі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2020 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що обставини, зазначені при обранні та, продовжені запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 існують і по даний час.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії менш суворого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання як про це просить апелянт, не є можливим, так як воно не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

Доводи апелянта про те, що йому не було роз`яснено право подати клопотання про допит свідків під час підготовчого засідання, жодним чином не стосується рішення суду про продовження строку запобіжного заходу.

Твердження обвинуваченого про необхідність дослідження аудіо- та відеозапису підготовчого судового засідання та зобов`язання суду першої інстанції надати копії ухвал Тернопільського апеляційного суду та копії документів доданих до апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це не спростовує ризиків, нявністю яких обґрунтовано необхідність продовження строку дії запобіжного заходу.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 подано у відповідності до приписів ст.331 УПК України і відповідає основним вимогам кримінального процесуально закону, якими регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Оскільки завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 07 лютого 2021 р.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 повністю узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, судом також застосовано положення ч.3 ст.183 КПК України та визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, а також дотримано вимоги ст.194 КПК України щодо визначення обов`язків, які будуть покладені на ОСОБА_7 у разі внесення застави.

Колегія суддів погоджується з розміром застави, визначеної судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу, оскільки матеріали кримінального провадження підтверджують наявність обставин, які дають підстави обрати підозрюваному заставу в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи обвинуваченого, які, з огляду на їх характер та невмотивованість, на думку колегії суддів, не потребують детального аналізу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Жодним порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апелянтом не наведено в апеляційній скарзі та по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2020 року, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.