Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/865/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2020 року у кримінальному провадженні за № 0000421 від 14 травня 2013 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

визнано винним та засуджено: за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією належного йому майна; за п.6 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців з конфіскацією належного йому майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців з конфіскацією належного йому майна.
В частині обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_9 в строк відбування покарання, зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме з 18 липня 2013 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено про стягнення з ОСОБА_9 на користь держави 19313 грн.16 коп. витрат за проведення експертиз.
Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції, вказуючи на його незаконність та необґрунтованість в частині виправдання ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України, а також невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання, ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі, ухвалити новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_9 за п.6 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; за ч.4 ст.187 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд дав неправильну оцінку показанням свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 для забезпечення алібі попросив вказаного свідка підтвердити факт перебування з ним, не з 14.00 год., 25 травня 2013 року, а з 09.00 год., безпідставно не взяв до уваги дані рапорту чергового, витягу з ЄРДР, заяви потерпілого ОСОБА_12 про злочин, протоколу огляду місця події, які на думку прокурора, підтверджують винуватість ОСОБА_9 у крадіжці майна у потерпілого ОСОБА_12 .

Крім того, прокурор вважає, що суд при призначенні ОСОБА_9 покарання, не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а також роз`яснень, викладених у п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме не врахував те, що ОСОБА_9 свою вину не визнав та не розкаявся, за місцем проживання характеризується негативно, завдану потерпілому матеріальну шкоду не відшкодував, намагався вести суд в оману і в такий спосіб уникнути справедливого покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, в іншій частині вирок просить залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх, належних та допустимих доказів, які б з об`єктивністю свідчили про винуватість ОСОБА_9 в умисному вбивстві ОСОБА_13 , а висновки суду ґрунтуються лише на припущеннях та недостовірних показаннях потерпілого ОСОБА_14 , заінтересованих свідків - працівників поліції ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які спростовуються показаннями інших свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 про алібі ОСОБА_9 , яких суд, не зважаючи на клопотання в судовому засіданні - не допитав.

Адвокат ОСОБА_8 вважає, що протокол огляду місця події - квартири ОСОБА_13 від 14.05.2013 року, оформлений слідчим з порушенням вимог КПК, оскільки як пояснили свідки ОСОБА_24 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , вони участь в огляді місця злочину не приймали, а протокол огляду підписали в помешканні ОСОБА_24 .

Крім того захисник вказує, що показання потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_27 , які викладені у вироку суду не співпадають з їх показаннями в судовому засіданні, а висновки суду щодо результатів проведених судово - медичних експертиз, скопійовані судом з попереднього вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2017 року, який скасований у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК.

Протокол огляду речового доказу - жіночої хустки, який вилучений з місця події на думку адвоката не має ніякого доказового значення, оскільки запакований слідчим 14 травня 2012 року і не стосується обставин цієї справи, які відбулися 13 травня 2013 року.

Необ`єктивність та неповнота судового розгляду, а також неправильна оцінка наявних у справі письмових доказів, на думку сторони захисту і призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого вироку.

Згідно з вироком, суд встановив, що 13 травня 2013 року у період з 13.00 год. до 20.00 год., більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_9 , з метою нападу та заволодіння майном особи похилого віку ОСОБА_13 , проник до квартири АДРЕСА_2 , в якій знаходилася власниця цієї квартири - ОСОБА_13 .
Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я, ОСОБА_9 кулаками рук наніс ОСОБА_13 численні удари по її обличчю та голові, яка захищаючись прикривала руками обличчя, в результаті яких потерпілій ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у виді: крововиливів в області нижньої повіки правого ока; на правій виличній ділянці; в області верхньої повіки лівого ока; на шкірі лівої скроневої області голови; передній поверхні лівої вушної раковини; на правій щоці; два крововиливи на підборідді; шість крововиливів на лівій верхній кінцівці; три садна на тильній поверхні лівої кисті; садна на тильній поверхні правої стопи.
Після чого, ОСОБА_9 , з метою заволодіння майном ОСОБА_13 , діючи умисно, з корисливих мотивів, вирішив позбавити її життя.
Для цього, ОСОБА_9 , хустинкою зв`язаною у вигляді петлі, здавив шию ОСОБА_13 , позбавивши її можливості дихати, внаслідок чого остання померла на місці події.
Внаслідок удавлення органів шиї ОСОБА_9 , ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження у виді: нерівномірно вираженої незамкненої горизонтальної та відносно косо странгуляційної борозни; патологічної рухливості під`язичної кості та хрящів гортані з крововиливом під навколишні м`які тканини, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент їх спричинення.
Смерть ОСОБА_13 настала в результаті механічної асфіксії удавлення петлею, а ОСОБА_9 , не знайшовши матеріальних цінностей у квартирі ОСОБА_13 , з місця вчинення злочину зник.
При таких обставинах дії ОСОБА_9 кваліфіковані за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, з корисливих мотивів та за ч.4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
У зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, суд відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, ОСОБА_9 виправдав.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають за таких підстав.
Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що ОСОБА_9 , який 13.05.2013 року потрапивши до квартири АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, маючи на меті заволодіти майном ОСОБА_13 здійснив на неї напад поєднаний із насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, заподіявши ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, після чого шляхом удавлення шиї хустинкою, зв`язаною у вигляді петлі позбавив ОСОБА_13 життя.

Досліджуючи мотив злочинних дій, суд дійшов висновку, що хаотична обстановка в квартирі ОСОБА_13 , а саме: висунені шухляди з тумби, викинуті з двох шаф на підлогу речі та шухляда, відчинена права верхня дверка триляжу, вказує про те, що ОСОБА_9 намагався знайти в квартирі ОСОБА_13 цінні речі і позбавив її життя з корисливих мотивів, а спосіб заподіяння смерті ОСОБА_13 за допомогою «удавки» свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_9 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажав їх настання.
На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі дані: протоколу огляду місця події, висновки судово-медичних експертиз, показання потерпілого, свідків та самого обвинуваченого в судовому засіданні, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_9 на розбій поєднаний з спричиненням ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень та умисне вбивство.

Підсумовуючи свої висновки та спростовуючи доводи захисника ОСОБА_8 щодо непричетності ОСОБА_9 до вбивства потерпілої ОСОБА_13 , суд вказав, про те, що оцінивши наявні у справі письмові докази з токи зору їх належності та допустимості, як кожен окремо, так і в їх сукупності між собою, суд відмічає відсутність в них протиріч і констатує їх повну узгодженість та достатність для встановлення винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст. 115 КК України та ч.4 ст. 187 КК України.

Зокрема суд зазначив про те, що вина ОСОБА_9 у вчиненні даних кримінальних правопорушень повністю підтверджується дослідженими в ході судового слідства письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду від 14.05.2013 року, згідно з яким під час огляду місця події, а саме квартири АДРЕСА_2 було виявлено труп ОСОБА_13 з ознаками насильницької смерті, зафіксована обстановка місця події, зокрема, в кімнаті № 2 розкидані речі на столі, висунені шухляди з тумби, в кімнаті № 3 з одного відділу шафи викинуті на підлогу всі речі та шухляда, на шафі знаходяться розкидані різні речі та книги, на ліжку дерев`яний стілець, на бильці крісла розлом, з одного відділу іншої шафи викинуті речі на підлогу, відчинена права верхня дверка триляжу, посередині кімнати на підлозі лежать три тряпчаних та два поліетиленових мішки. При огляді вилучено речові докази, зокрема, хустинку з шиї трупу жінки, яку упаковано до картонної коробки та обклеєно паперовою биркою з пояснювальними підписами (т. 1 а.п.20-35);
- протоколом огляду трупа ОСОБА_13 від 14.05.2013 року, згідно з яким в присутності двох понятих та за участю спеціаліста судово-медичного експерта було оглянуто труп жіночої статті з наявними тілесними ушкодженнями (т.1 а.п.49-52);
- висновком експерта №50 від 14.05.2013 року, складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_13 , згідно якого у ОСОБА_13 були виявлені ушкодження: нерівномірно виражена незамкнена горизонтальна і відносно косо странгуляційна борозна; крововилив (гематома) в м`яких тканинах голови зі сторони внутрішньої поверхні лівої тім`яно-скроневої ділянки; крововиливи в області нижньої повіки правого ока; крововилив на правій виличній ділянці; крововиливи в області верхньої повіки лівого ока; крововилив на шкірі лівої скроневої області голови; крововилив на передній поверхні лівої вушної раковини; крововилив на правій щоці; крововиливи на підборідді; крововиливи на лівій верхній кінцівці; садна на тильній поверхні лівої кисті; садна на тильній поверхні правої стопи; патологічна рухливість під`язикової кістки і хрящів гортані з крововиливами в навколишні м`які тканини. Странгуляційна борозна на шиї і патологічна рухливість під`язикової кістки і хрящів гортані при дослідженні трупа ОСОБА_13 могли утворитися від задушення петлею. Крововиливи та садна могли утворитися від травматичної дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Пошкодження, виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_13 можуть відповідати терміну 16-24 години до моменту дослідження трупа і у живих осіб в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння. Було нанесено не менше 19-20 травматичних впливів. Смерть ОСОБА_13 настала за 16-24 години до моменту дослідження трупа в результаті удавлення петлею (странгуляційна борозна, патологічна рухливість під`язикової кістки і хрящів гортані). Пошкодження, виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 , мають ознаки прижиттєвого походження. Будь-яких слідів на тілі потерпілої ОСОБА_13 , характерних для боротьби, самооборони або для падіння з висоти горизонтального положення тіла не виявлено. Потерпіла ОСОБА_13 , не могла заподіяти сама собі виявлені при дослідженні трупа пошкодження. Садна і крововиливи, виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_13 , могли утворитися від травматичної дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли б бути кулаки рук або взуті ноги людини. Смерть потерпілої настала від механічної асфіксії удавлення петлею (т.2 а.п.38-40).
- висновком експерта № 247 від 10.07.2013, складеного за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи нігтьових зрізів потерпілої ОСОБА_13 в двох паперових пакунках та зразка крові потерпілої ОСОБА_13 висушеного на марлі в паперовому пакунку, згідно якого було встановлено, що генетичні ознаки клітин піднігтьового вмісту з лівої та правої рук ОСОБА_13 є змішаними, належать більше ніж двом особам, одна з яких є особою чоловічої генетичної статі та містять генетичні ознаки зразку крові ОСОБА_13 (т.2 а.п.147-150);
- висновком експерта № 287 від 12.07.2013, складеного за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, зокрема, зразка крові ОСОБА_9 та копії висновку експерта № 247 від 10.07.2013, згідно якого були встановлені генетичні ознаки крові ОСОБА_9 , та встановлено, що генетичні ознаки клітин піднігтьового вмісту з лівої та правої рук ОСОБА_13 є змішаними, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_13 та генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_9 (т. 3 а.п.32-35);
- висновком експерта № 248 від 11.07.2013, складеного за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи хустки в одній картонній коробці, текстильної рукавички в одному полімерному пакунку, копії висновку експерта № 247 від 10.07.2013, згідно якого було встановлено, що: генетичні ознаки клітин на двох кінцях хустки в ділянці вузла є змішаними, містять генетичні ознаки визначені у зразку крові ОСОБА_13 та іншої невстановленої особи чоловічої генетичної статі (т.2 а.п.161-165);
- висновком експерта № 671 від 15.12.2013, складеного за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно якого було встановлено, що генетичні ознаки клітин на двох кінцях хустки в ділянці вузла є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки визначені у зразку крові потерпілої ОСОБА_13 та ОСОБА_9 (т. 3 а.п.45-49);
- актом № 248 стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 28.11.2013 року, згідно з яким ОСОБА_9 в період інкримінованих йому діянь та на час освідчення хронічним душевним захворюванням не страждав. В період часу, який відноситься до інкримінованого діяння ОСОБА_9 не виявляв і ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. За своїм психічним станом він міг віддавати звіт своїм діям (бездіяльності) і керувати ними як в той час, так і на момент освідчення. ОСОБА_9 може предстати перед слідством і судом та нести кримінальну відповідальність, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.(т. 4 а.п.144-148).
Крім того суд вказав, що показання потерпілого ОСОБА_28 , а також свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , у сукупності з іншими вищевказаними письмовими доказами, підтверджують обставини, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду на зазначені обставини дії ОСОБА_9 обґрунтовано отримали юридичну кваліфікацію за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за пунктом 6 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що всі вищезазначені докази є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час, спосіб вчинення ОСОБА_9 протиправних дій стосовно потерпілої ОСОБА_13 .
Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 , як і на правильність кваліфікації його дій за п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про алібі ОСОБА_9 зі слів свідка ОСОБА_23 , про те, що показання потерпілого ОСОБА_14 сина померлої ОСОБА_13 не співпадають з показаннями свідка ОСОБА_27 в частині місця та часу відібрання біологічних зразків - нігтів потерпілої, порушення процедури відібрання та збереження об`єктів експертного дослідження (нігтів, зразків крові та жіночої хустки), недостовірність даних протоколу огляду місця події від 14.05.2013 року, які на думку захисника проводився за відсутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_29 і, як наслідок недопустимість як доказів висновків експертів № 50 від 14.05.2012 р., № 287 від 12.07.2013 р. та № 671 від 15.12.2013 р., що версія слідства ґрунтуються на припущеннях, а висновки суду на неналежних та недопустимих доказах, колегія суддів апеляційного суду відмічає.
По суті та змісту, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про непричетність ОСОБА_9 до розбійного нападу та вбивства потерпілої ОСОБА_13 аналогічні тим, які були перевірені та спростовані судом першої інстанції, під час розгляду справи.

Зокрема у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд зазначив про те,

що з урахуванням п. 6 висновку експерта № 50 від 14.05.2013р. про те, що смерть ОСОБА_13 настала за 16-24 години до моменту дослідження трупа, тобто до 13 год. 14.05.2013, показань свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 про виявлення трупу ОСОБА_13 близько 20-00 години, встановлено, що напад на ОСОБА_13 було вчинено 13.05.2013 в період з 13-00 години до 20-00 години, що в свою чергу спростовує алібі ОСОБА_9 , якого зі слів свідка ОСОБА_23 він бачив 13.05.2013 року близько 17-00 години, коли той повертався з с. Довга Пристань до с. Побузьке та не спростовує висновки суду про вчинення ОСОБА_9 протиправних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_13 .
Також, на спростування доводів сторони захисту щодо неналежності доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, про порушення процедури отримання біологічних зразків - нігтів потерпілої, суд вказав, що згідно висновку експерта № 50 від 14.05.2013р., під час проведення експертизи було вилучено піднігтьовий вміст пальців обох рук з трупу ОСОБА_13 , які було запаковано, підписано та передано слідчому ОСОБА_30 , що в свою чергу підтвердили в суді експерти ОСОБА_19 та ОСОБА_16 про те, що вилучений піднігтьовий вміст з обох рук, було запаковано в конверти, підписано ним з проставлянням дати і передано слідчому ОСОБА_17 , що піднігтьовий вміст потерпілої судово-медичним експертом відбирався під час розтину, як і зрізання нігтів.
Крім того, суд зазначив, що з висновку експерта № 247 від 10.07.2013 року вбачається, що для проведення експертизи було надано нігтьові зрізи потерпілої ОСОБА_13 в двох паперових пакунках, які було отримано в канцелярії НДЕКЦ в упакованому та опечатаному стані, цілісність упаковок не порушена, спосіб упакування виключає можливість вільного доступу до вмісту без пошкодження упаковок.
Послався суд і на показання свідка ОСОБА_18 в судовому засіданні, яка пояснила, що під час огляду місця події за наявності обґрунтованої підозри насильницької смерті ОСОБА_13 та з метою збереження слідів під нігтями останньої, руки трупу були запаковані в чорні пакети та зав`язані. Дана обставина також підтверджується зображенням № 24 фототаблиці до протоколу огляду місця події від 14.05.2013 року, на якому зафіксовано зображення правої руки трупу, поміщеної до поліетиленового пакету чорного кольору.
При таких перевірених обставинах, суд дійшов висновку, про те, що безпосередньо під час огляду місця події, процедура відібрання нігтьових зрізів з трупу ОСОБА_13 , збереження даних об`єктів для подальшого експертного дослідження була дотримана, а дії експертів при вилученні зразків для подальшого експертного дослідження в повній мірі відповідали вимогам п. 4 Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. № 6, згідно якого нігті вилучають разом з ростковим шаром з двох пальців кожної кисті (п.п. 4.5.). Перед відправленням у відділення кожен з названих об`єктів і зразків, включно з тими, які взяті для контролю, вміщують в окремі флакони або пакети, щільно закривають або заклеюють, відповідним чином маркірують і опечатують (п.п. 4.8.).
Також суд, дав оцінку показанням свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 і, по суті, з посиланням на показання свідка ОСОБА_27 про те, що нігті у потерпілої не обрізалися, а знімали тільки відбитки пальців та висновок експерта № 50 від 14.05.2013 р., усунув суперечності щодо зрізу нігтів з рук ОСОБА_13 , вказавши що вказані свідки не маючи спеціальних знань та досвіду проведення дій з отримання та зберігання речових доказів, та враховуючи їх пригнічений моральний стан, з приводу смерті потерпілої, помилково вказали про відібрання нігтьових зрізів з рук трупу при огляді місця події.
Спростував суд і доводи сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події від 14.05.2013 р., який нібито було складено за відсутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , що підписання вказаного протоколу вказаними понятими відбулося не на місці події, а в помешканні ОСОБА_24 , зазначивши у мотивувальній частині вироку про те, що огляд місця події проводився тривалий період у нічний час доби - з 00-30 години до 05-30 години, що окрім зазначення про це в самому протоколі, свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , а також потерпілий ОСОБА_28 підтвердили в суді, що при проведенні огляду місця події в якості понятих були залучені сусіди ОСОБА_13 - ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , які своєї участі у огляді місця події не заперечують, а лише вказують на те, що вони не були весь час присутні в квартирі ОСОБА_13 , коли там працювали співробітники правоохоронних органів та експерти.
При цьому, суд акцентував, що свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , під час їх допиту, детально описали обстановку в квартирі потерпілої ОСОБА_13 , яка мала місце на момент проведення огляду місця події та наявні в останньої тілесні ушкодження та наявність на шиї потерпілої хустинки, і ці обставини повністю відповідають обставинам, зафіксованим в протоколі огляду місця події. Що, в свою чергу, вказує на те, що дана слідча дія проводилася за участі понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , які зі слів ОСОБА_18 , у зв`язку з тривалістю огляду місця події, могли виходити за власними потребами.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що ефективність та повнота проведених слідчих дій, а також результати розслідування, відображають повну картину фактичних обставин цієї справи, які з об`єктивністю свідчать про те, що саме ОСОБА_9 , а не інша особа, 13.05.2013 року приблизно о 13.00 год., з метою заволодіння чужим майном, потрапивши у квартиру ОСОБА_13 , здійснив на неї розбійний напад із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, заподіяв ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження і шляхом удавлення шиї хустинкою, зв`язаною у вигляді петлі, позбавив ОСОБА_13 життя.
Доводи захисника ОСОБА_8 про відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає неприйнятними і такими, що спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями потерпілого та свідків, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Крім того, розцінює позицію сторони захисту як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення ОСОБА_9 кримінальної відповідальності та справедливого покарання, який під час досудового розслідування та розгляду справи в суді відмовився від дачі показань, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства та у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) не відповідають фактичним обставинами цієї справи, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, констатуються стороною захисту формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Також колегія суддів не вбачає підстав і для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії особливо тяжких, особу ОСОБА_9 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, на обліку в наркологічному диспансері не значиться, з жовтня 1998 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра, є осудним, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не працює.
Враховуючи, характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, його особи, який вчинив, умисні, особливо тяжкі кримінальні правопорушення проти власності, життя та здоров`я особи, а також відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_9 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Призначене ОСОБА_9 , за сукупністю злочинів, остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна, колегія суддів вважає, що дане покарання є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Що стосується позиції прокурора, яка викладена у апеляційній скарзі щодо неправильної оцінки наявних у справі доказів, які на думку прокурора, доводять винуватість ОСОБА_9 у крадіжці майна з квартири ОСОБА_12 , то колегія суддів, відмічає.
Відповідно до вимог ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи, поза розумним сумнівом.
Стаття 62 Конституції України забезпечує, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.
У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
У роз`ясненні п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Висновки суду першої інстанції про те, що рапорт оперативного чергового Голованівського РВ УМВС від 25.05.2013р. про повідомлення ОСОБА_12 про крадіжку майна з його квартири, протокол прийняття заяви про злочин від 25.05.2013р., протокол огляду місця події від 12.08.2013 з фототаблицею, лише вказують про факт крадіжки, а не викривають ОСОБА_9 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає абсолютно логічними і правильними, оскільки суд дійсно не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Ті докази, які представлені стороною обвинувачення жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки, відсутність інших неспростовних та беззаперечних доказів, є згідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України наслідком ухвалення виправдувального вироку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неупереджено, всебічно, повно дослідивши надані учасниками процесу докази, в їх сукупності обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, який в собі не містить суперечностей. Тому доводи апеляції прокурора, що вирок суду необґрунтований є безпідставними.
Колегією суддів не встановлено упередженого ставлення суду до учасників процесу, його зацікавленість в результатах розгляду даного кримінального провадження, а також не створення судом першої інстанції необхідних умов для реалізації сторонами, зокрема стороною обвинувачення процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, відповідно до положень ч. 6 ст. 22 КПК України.
З огляду на викладене, доводи апеляції прокурора про те, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, під час розгляду кримінального провадження, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними.
Отже дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 , а тому апеляцію прокурора залишає без задоволення.
Оскільки ОСОБА_9 , з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України, на час апеляційного перегляду вироку повністю відбув призначене йому покарання, то ОСОБА_9 з-під варти слід звільнити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000421 від 14 травня 2013 року стосовно ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.187 та п.6 ч.2 ст.115 КК України - без змін.

Обвинуваченого ОСОБА_9 звільнити в залі Кропивницького апеляційного суду з-під варти негайно, у зв`язку з повним відбуттям призначеного покарання.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4