Провадження № 1-кс/161/8408/20
У Х В А Л А
про відмову у клопотанні про арешт майна

м. Луцьк 24 листопада 2020 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , представників власника майна - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку 16.11.2020,
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна (перелік якого вказаний в клопотанні), вилученого під час проведення обшуку 16.11.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , по місцю проживання ОСОБА_8 .

Клопотання мотивує тим, що у провадженні СУ ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені 09.04.2020 до ЄРДР за №0000057, за попередньою правовою кваліфікацією ст.368 ч.3 КК України.
Під час проведення обшуку 16.11.2020 було вилучене майно, яке постановою слідчого від 17.11.2020 визнано речовими доказами, оскільки воно має значення речового доказу, так як зберігає на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Оскільки вказане майно, на думку слідчого та прокурора, має важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, з метою його дослідження органом досудового розслідування та забезпечення можливості його збереження, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, тому звернулися з даним клопотанням до суду.
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку слідчого та прокурора, які, кожен зокрема, його підтримали, думку представників власника майна, які, кожен зокрема, заперечували щодо арешту вказаного майна, оскільки відсутні правові підстави для цього, вилучене майно не є предметом даного кримінального правопорушення, не відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного, а тому на вилучене майно не може накладатися арешт, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, приходжу до висновку, що в клопотанні про арешт майна слід відмовити.

З матеріалів клопотання вбачається, що майно було вилучено 16.11.2020 під час проведення обшуку, клопотання подано до суду 17.11.2020, що стверджується поштовим відправленням, а тому суд вважає, що строки його подачі слідчим, відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, дотримано.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами, згідно з ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.
Встановлено, що постановою слідчого від 17.11.2020 усі вилучені під час проведення обшуку речі (флеш-носії, ноутбук, мобільні телефони, печатки, планшет, гроші, договори, чорнові записи, анкета, пояснення) було визнано речовими доказами, однак вказана постанова є формальною, не містить чітких посилань та критеріїв, визначених ст.98 КПК України.

Так, ні з зазначеної постанови, ні з матеріалів клопотання, ні з пояснень слідчого та прокурора безпосередньо в судовому засіданні не встановлено відомостей, які вказують про те, що вказані речі мають значення речових доказів в даному провадженні, тобто, що вказані речі зберегли на собі сліди протиправної діяльності є засобами або знаряддями його вчинення або ж у них містяться відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Встановлено, що гр. ОСОБА_8 ні на момент проведення обшуку, ні на момент подання клопотання, ні на даний час не набув статусу підозрюваного у межах даного провадження. Флеш-носії, ноутбук, мобільні телефони, печатки, планшет, гроші, договори, чорнові записи, анкета, пояснення, що вказані у клопотанні не є предметом неправомірної вигоди. Матеріалами клопотання не наведено достатніх підстав вважати, що дані предмети мають значення речового доказу у даному провадженні (оскільки жодного посилання ні на конкретні протиправну діяльність гр. ОСОБА_8 , ні на можливість використання вказаних документів та речей у протиправній діяльності інших осіб, в тому числі підозрюваних у даному провадженні, клопотання не містить). На думку суду, накладення арешту на вказані у клопотанні речі буде порушувати права власника (який не є підозрюваним) на мирне володіння майном, законність походження якого доведена в ході судового розгляду.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited проти України», будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
В зв`язку з наведеним, суд не вбачає правових підстав для накладення арешту на дане майно, в зв`язку з чим у клопотанні слідчого слід відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку 16.11.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , по місцю проживання ОСОБА_8 відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі вилученого майна.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1