ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/590/20Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
ЄУНС: 711/3941/20 Категорія: ст. 81 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого представника ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2020 року в кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а:

27.05.2020 (дата реєстрації канцелярією суду 09.06.2020) засуджений ОСОБА_7 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 31.05.2016 покарання, на підставі ст. 81 КК України.

23.06.2020 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання не довів зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці своє виправлення, тому цілі покарання не були досягнуті. Судом зазначено, що засуджений адміністрацією установи характеризується посередньо, тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, а 27.05.2020 адміністративною комісією відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні положень ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.06.2020 через порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він довів своє виправлення та не є суспільно небезпечним, тому підлягає звільненню від відбування покарання умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі та звільнення його умовно-достроково, прокурора про законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції і відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого, пояснення представника ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» ОСОБА_8 , вивчивши матеріали клопотання та особової справи на засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 до задоволення не належить, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_7 про звільнення умовно-достроково наведених вимог закону в повному обсязі дотримано.
Як встановлено з матеріалів провадження, вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 31.05.2016 засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 17.01.2017, а кінцевим строком визначено 17.01.2022.
За даним вироком ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, які є тяжкими.
За встановлених обставин, станом на 27.05.2020, тобто на час звернення засудженим з заявою про умовно-дострокове звільнення, він відбув, дві третини строку покарання призначеного вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 31.05.2016 і передбаченого п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України.
Відповідно до довідки в.о. начальника відділення ВСВПР «Черкаська виправна колонія (№62)» ОСОБА_9 про стягнення та заохочення на засудженого ОСОБА_7 , за час утримання під вартою, останній 6 разів, зокрема, 24.07.2018, 16.10.2018, 26.12.2018, 29.03.2019, 30.09.2019 та 23.01.2020 заохочувався правами начальника установи за виконання покладених обов`язків, дотримання правил поведінки, трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Разом з цим, до засудженого ОСОБА_7 також застосовані 3 стягнення: 14.12.2017 у виді догани за невиконання законних вимог персоналу, не виконання розпорядку дня установи; 12.04.2019 у виді попередження за порушення внутрішньо-цехового режиму, порушення форми одягу; 16.05.2019 у виді попередження за порушення розпорядку дня установи.
Згідно характеристики з місця відбування покарання від 19.06.2020, наданої адміністрацією «Черкаська виправна колонія (№62)», ОСОБА_7 утримуючись в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» порушень режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. За час відбування покарання в ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» характеризується позитивно, дотримується умов відбування покарання та розпорядку дня установи. З травня 2017 по грудень 2019 працевлаштований на деревообробній ділянці установи, до праці ставився сумлінно, за підсумками роботи 6 разів заохочувався правами начальника установи, на даний час не працевлаштований. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує їх вимоги, передбачені законом. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.
Приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу за напрямками «Фізкультура та спорт», «Професія». В 15.06.2018 закінчив Черкаський навчальний центр № 62 при установі та здобув професію «слюсар механоскладальних робіт» ІІІ розряду.
Наведене свідчить про досягнення позитивних змін у поведінці засудженого ОСОБА_7 .

Разом з цим, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Перевіривши дані про сумлінну поведінку та ставлення особи до праці за весь період відбування покарання, врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу засудженого в сукупності, а також те, що 27.05.2020 адміністративною комісією установи прийнято рішення про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, колегія суддів виходить з того, що саме по собі дотримання умов і порядку відбування покарання, не є достатньо переконливим важелем для ствердження про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки і доведення ним свого виправлення, з огляду на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання в установі є обов`язком засудженого.

Окрім того, в матеріалах особової справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт працевлаштування та успішного виконання трудових обов`язків не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення до праці.

Викладені ОСОБА_7 в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення, а додаткових підстав для застосування положень ст. 81 КК України, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним і послідовним протягом всього періоду перебування засудженого в установі виконання покарання, а позитивні зрушення у свідомості і поведінці ОСОБА_7 вказують лише на те, що він стає на шлях виправлення, однак цього не достатньо для застосування положень ст. 81 КК України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність, на даний час, підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , оскільки він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді