ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2266/20 Справа № 201/3528/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000593 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, незаміжньої, не працюючої, раніше судимої:
- 13 липня 2015 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі, від відбування якого, звільнена на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком один рік, який вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року скасований та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;
- 04 березня 2018 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, звільненої від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком один рік;
- 22 травня 2018 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненої від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком два роки;
- 09 липня 2018 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі;
- 28 серпня 2018 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі, який вироком Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року скасований та призначено покарання із застосуванням частин 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України у виді трьох років двох місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 гривень, із самостійним його виконанням;
- 03 грудня 2018 року вироком Самарського районну суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі;
- 13 серпня 2019 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі, вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року виконувати самостійно;
- 19 вересня 2019 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням частин 1,4 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі, визначено вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року виконувати самостійно, який вироком Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року в частині призначеного покарання скасований та ухвалений новий вирок, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, визначено вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року виконувати самостійно, в іншій частині вирок суду залишений без змін,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного цим вироком суду покарання, більш суворим покаранням, призначеним вироком Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня набрання цим вироком суду законної сили.
На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, зараховано у строк призначеного ОСОБА_8 за цим вироком суду покарання, строк відбутого нею покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року.
Вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_8 штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень, ухвалено виконувати самостійно.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винною в тому, що вона 07 березня 2018 року близько 19.36 години, знаходячись у торгівельному залі магазину «Варус 50» по пр. Героїв в м. Дніпрі, проходячи повз торгівельні ряди, побачила молочні та м`ясні вироби, які визначила їх об`єктом свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, обвинувачена ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрала: масло Ферма солодке «Вологодське 82,5 %, 200 г., 13 шт., вартістю 430 грн. 95 коп.; сир «Російський» класичний флоупак 50 % Звенигорода, 285 г., 5 шт., вартістю 201 грн. 10 коп.; «Дав дезодорант - спрей жіночий», 150 мл., Груша та алое-вера 1 шт., вартістю 34 грн. 41 коп.; Свиняча вирізка н/ф охолоджена 1,964 кг., вартістю 253 грн. 50 коп.; Яловичий антрекот н/ф, охолоджений 2,116 кг., вартістю 257 грн. 25 коп., загальною вартістю 1177 грн. 25 коп.
Після чого, обвинувачена ОСОБА_8 з викраденим товаром, виконавши усі дії, яка вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, намагалась покинути місце скоєння кримінального правопорушення, спричинивши матеріальну шкоду ТОВ «Омега» на вказану суму. Однак, довести до кінця свій злочинний умисел та розпорядитись викраденим товаром не змогла з причин, що не залежали від її волі, так як була затримана співробітниками охорони при виході з магазину.

Обвинувачена ОСОБА_8 не погодилася з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року щодо неї скасувати та призначити інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Вважає, що призначене судом покарання є занадто суворим, та суд не врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та наявність малолітньої дитини.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинувачену, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі також не оспорюється.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення проти власності, що встановлено вироками судів, які набрали законної сили, офіційно не працевлаштована і не має постійного доходу, що вказує на сталу злочинну поведінку обвинуваченої, яка шляхом вчинення крадіжок намагається отримати незаконний дохід, вирішуючи свої матеріальні проблеми, повне визнання вини, щире каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини, яку обвинувачена передала під опіку сестри після вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, які суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої та рецидив злочинів як обтяжуючу покарання обставину.
Таким чином, посилання обвинуваченої на не врахування судом в якості обставин, які пом`якшують її покарання визнання вини, щирого каяття та наявність малолітньої дитини є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж, наявність на утриманні ОСОБА_8 неповнолітньої дитини, про що зазначає остання в апеляційній скарзі, сама по собі не може впливати на розмір призначеного обвинуваченій покарання.
Тож, в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченій ОСОБА_8 необхідно призначити остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, за відсутності підстав для застосування ст..ст.69, 75 КК України, строком на 4 роки 6 місяців.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_8 та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про наявність підстав для призначення останній більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4