Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 541/525/16-к
№ провадження 1-кп/541/5/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора - ОСОБА_4 ,
захисників: - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1 КК України,

в с т а н о в и в :

01.02.2015 року близько 17 години 30 хвилини, в темний час доби ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Сорочинській, м. Миргород, Полтавської області в напрямку с. Великі Сорочинці. Під час руху водій ОСОБА_7 в районі будинку № 130 з власної необережності, порушуючи вимоги п.п.12.3, 2.9 «а», 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, де вказано: 2.9 Водію забороняється:

а)керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
2.10 У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб і залишитись на місці пригоди.
12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , який рухався в попутному йому напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи наступні тілесні ушкодження: забій речовини головного мозку лобно-тім`яної ділянки справа; субдуральна гематома правої скронево-тім`яної ділянки; крововилив у м`яку мозкову оболонку тім`яної ділянки справа та зліва та мозочок: лінійний передом склепіння черепа; перелом між хребцевого диска 2-3 шийного хребця; перелом правої лопатки; перелом 1-11 ребер справа та 1-8 ребер зліва по кількох анатомічних лініях; забій легень; крововиливи у м`які тканини голови лобної ділянки зліва та правої потиличної ділянки; по задній поверхні грудної клітини справа; по задній поверхні лівої гомілки; рани, що розташовані в потиличній ділянці справа; в надбрівній ділянці зліва: садна, що розташовані на 1,5 см. вище лівого потиличного бугра; в ділянці лівого лобного бугра з розповсюдженням на середню частину лобної ділянки; біля зовнішнього кута лівої брови; в скуловій ділянці зліва; на спинці носа; на лівій стінці носа; в ділянці лівої носо-губної складки з розповсюдженням на верхню губу; в ділянці лівого кута рота; на передній поверхні правого колінного суглобу; синці, що розташовані в проекції копчика; на задній поверхні верхньої третини лівої гомілки, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті.

Згідно висновку судово-автотехнічиої експертизи у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_9 маються невідповідності вимогам п.п. 2.9 (а), 2.10 (а), 12.3 Правил дорожнього руху України, які із технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з виникненням вищевказаної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками.

В умовах даної події водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 шляхом виконання вимог п.п. 2.9 (а), 2.10 (а), 12.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги даних пунктів правил.

Крім того, відразу ж після скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_7 , допустивши наїзд на вище вказаному автомобілі на велосипедиста ОСОБА_8 , в наслідок чого останній впав на асфальтоване покриття та вдарившись головою втратив свідомість, розуміючи, що він здійснив дорожньо-транспортну пригоду, що потерпілий ОСОБА_8 перебуває в небезпечному для його життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, умисно не виконав підпункти «а», «б», «в»,«г», «ґ», «д», «є» п. 2.10 Правил дорожнього руху України, а саме:

п.2.10. у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;
в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;
г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;
ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту
2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди:
д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції;
е)вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди, з метою уникнення відповідальності за скоєне, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди не надавши допомоги потерпілому ОСОБА_10 , якого він своїми діями сам поставив у небезпечний для життя та здоров`я стан, в силу чого ОСОБА_10 був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи смерть потерпілого ОСОБА_10 констатовано ІНФОРМАЦІЯ_2 об 11год. 50 хв. Причиною смерті стала тупа травма голови, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до виникнення перелому кісток склепіння черепа, забою речовини головного мозку, субдуральної гематоми та крововиливів у м`яку мозкову оболонку.

Свою вину в інкримінованих йому діяннях обвинувачений ОСОБА_7 не визнав. Пояснив, що 01 лютого 2015 року в м. Миргороді Полтавської області поблизу магазину «Островок» до нього звернувся ОСОБА_11 , який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння з проханням підвезти його додому, на що він дав свою згоду. Під час руху на автомобілі «VOLKSWAGEN GOLF», ОСОБА_7 рухався зі швидкістю приблизно 60 км. /год. з увімктуним ближнім світлом фар. Йшов сильний дощ, дорожнє покриття було мокре, освітлення було відсутнє. Також були відсутні зустрічні транспортні засоби. По вул. Сорочинській неподалік від магазину та заправки «Кварк» він побачив силует велосипедиста , який здійснював рух ближче до осьової лінії але по зустрічній смузі руху. Після чого велосипедист перетнув осьову лінію і опинився на його смузі руху, внаслідок чого відбулося зіткнення передньою частиною його автомобіля у задню частину велосипеда. Він відразу зупинив автомобіль та підійшов до потерпілого, впізнав у ньому свого знайомого. Потерпілий ознак життя не подавав. Вирішив викликати швидку медичну допомогу, але внаслідок потрапляння опадів дощу сенсорний екран телефону не працював. Після чого він звернувся до свого пасажира ОСОБА_12 , з проханням викликати швидку допомогу. ОСОБА_12 відразу ж кудись відійшов, а повернувшись повідомив йому що викликав швидку медичну допомогу. Перебуваючи в шоковому стані, він сів за кермо автомобіля та разом з ОСОБА_12 залишив місце ДТП, поїхавши в напрямку виїзду з м. Миргорода, де при розвороті його автомобіль з`їхав в кювет та де в подальшому він і був виявлений працівниками поліції, яким відразу ж повідомив, що він та його автомобіль причетний до ДТП. Його з ОСОБА_12 відвезли до лікарні з метою проведення огляду на стан сп`яніння, але про результати такого огляду не повідомили. Стверджує, що пляшку пива вжив знаходячись в кюветі після ДТП. Повідомив, що під час досудового розслідування він та його захисник приймали участь у проведенні слідчого експерименту під час якого використовувався автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF 2», належний свідку ОСОБА_13 . Участь у вказаному слідчому експерименті він приймав добровільно в присутності захисника та повідомляв про обставини про свою невинуватість у ДТП. Зауважень щодо використання цього автомобіля в нього та інших учасників слідчої дії не було. На його думку світло фар автомобіля свідка ОСОБА_13 було значно краще, чим на його автомобілі, що впливало на дальність видимості. На пропозицію слідчого він поставив автомобіль на місце з якого він побачив велосипедиста. За його вказівкою також на проїзній частині було розміщено велосипедиста. Посекундна розтяжка під час слідчого експерименту, який проводився на досудовому розслідуванні не робилася, але і зауважень з цього приводу ні він ні його захисник не заявляли. Вважає, що слідчий експеримент треба було проводити саме з його автомобілем, а не з автомобілем на якому світло фар було значно краще і для цього не було ніяких перешкод.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, його вина в інкримінованих йому злочинах, повністю підтверджується у своїй сукупності та взаємозв`язку зібраними по справі доказами перевіреними судом, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 01 лютого 2015 року йому по телефону повідомили про те, що батько перебуває в реанімаційному відділенні Миргородської ЦРЛ. Він разом з братом ОСОБА_14 приїхав до Миргородської ЦРЛ та бачив у приміщенні лікарні батьків обвинуваченого ОСОБА_7 . Наступного дня вони з братом також перебували в лікарні. До них підійшов ОСОБА_7 та його мати і запропонували грошову допомогу у лікуванні батька. Вони з братом намагалися з`ясувати у обвинуваченого обставини ДТП. При цьому обвинувачений їм пояснював, що не знає, де взявся велосипедист, що він його збив та залишив місце ДТП, бо злякався. Від отриманих травм їх батько ОСОБА_8 помер так і не прийшовши до свідомості. Мати обвинуваченого на поховання дала 5000 грн. 01.02.2015 року на подвір`ї була температура близько 0 градусів, зривався сніг. З його участю та участю ОСОБА_7 проводили два слідчих експерименти. При проведенні першого слідчого експерименту ні у обвинуваченого ОСОБА_7 ні у його адвоката жодних заперечень не було. При проведенні другого слідчого експерименту все було інакше, обвинувачений по другому пояснював про обставини ДТП. На місці ДТП в день травмування батька він не був, а тому не знає, яке було освітлення на тій ділянці дороги. Ним заявлено до обвинуваченого ОСОБА_9 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди заподіяної внаслідок злочину, який він підтримує в судовому засіданні. Зазначає, що на лікування батька, коли він перебував в реанімаційному відділенні Миргородської ЦРЛ та на його поховання вони з братом витратили 11519 грн. Дану суму просить в рівних частках стягнути з обвинуваченого на їх користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином. Втратою близької людини йому було заподіяно значної моральної шкоди, яка проявилася в душевних стражданнях, психічному стресі, пов`язаному із втратою близької людини. Заподіяну злочином моральну (немайнову) шкоду оцінює в 100000 грн. та просить стягнути дану суму з обвинуваченого на його користь;

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який пояснив, що про ДТП, яке сталося 01.02.2015 року йому в телефонній розмові повідомив брат. Вони з братом відразу ж поїхали до Миргородської ЦРЛ, де їх батько перебував в реанімаційному відділенні. В лікарні бачили батьків ОСОБА_7 , які підходили до них та повідомляли, що це їх син ОСОБА_9 збив їхнього батька. Наступного дня бачили ОСОБА_9 , який сказав, що не знає, як все трапилося, де взявся велосипедист, що він збив велосипедиста, злякався та втік. Коли їхали в лікарню, то пам`ятає, що йшов сніг. В м. Миргороді було освітлення, а чи було освітлення на місці ДТП не знає. З`ясувалося, від працівників поліції, що ОСОБА_7 на місці ДТП зупинився, впізнав їх батька, а потім його кинув помирати. ОСОБА_9 не заперечував своєї причетності до ДТП, що мало місце 01.02.2015 року. Мати ОСОБА_7 частково оплачувала лікування батька в реанімаційному відділенні Миргородської ЦРЛ та після його смерті дала 5000 грн. на поховання . Категорично заперечував, що його батько міг виїжджати з примикаючого до головної дороги провулку, оскільки він постійно рухався по головній дорозі - вулиці Сорочинській до місця свого проживання. Брав участь у двох слідчих експериментах один проводився на досудовому слідстві, а один під час судового провадження. Наступного дня після ДТП він спілкувався з продавщицею магазину «Островок», яка пояснювала, що бачила в той день ОСОБА_7 , який був в стані алкогольного сп`яніння та у якого остання забрала ключі від автомобіля, щоб перешкодити йому сісти за кермо. Однак останній не зважаючи на її заперечення, забрав ключі від автомобіля та сівши за кермо поїхав від магазину. Ним заявлено до обвинуваченого ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди заподіяної внаслідок злочину, який він підтримує в судовому засіданні. Позов просить задовольнити в повному об`ємі;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що працює слідчим Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області. В складі слідчо-оперативної групи в 2015 році взимку, точної дати не пам`ятає, але близько 18 години, виїжджала на місце ДТП, що відбулося в м. Миргороді по вул. Сорочинській. Прибувши на місце пригоди виявила, що потерпілого та автомобілів на місці ДТП немає, але неподалік лежав велосипед з деформованим заднім колесом. Місце дорожньо-транспортної пригоди нею було встановлено на місці виявлення пошкоджених фрагментів від автомобіля, які нею були вилучені при огляді місця ДТП. При проведенні огляду місця пригоди були присутні двоє понятих, які були поряд з нею на протязі всієї слідчої дії. Місце дорожньо-транспортної пригоди освітлювалося міським електроосвітленням, як нею і зазначено в протоколі огляду. Крім цього пам`ятає, що неподалік від місця ДТП світився стенд АЗС-Кварк з цінами на пальне. Освітлення було достатньо, а тому при проведенні огляду місця події нею не використовувалося інші засоби для штучного освітлення. У схемі доданої до протоколу огляду місця ДТП нею не відображалося другорядна дорога провулок, зважаючи на те, що він знаходиться на значній відстані від виявленого нею місця ДТП. Як під час проведення огляду місця події так і після його проведення у неї були відсутні будь-які підстави для внесення недостовірних відомостей до протоколу огляду місця події;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що працює фельдшером швидкої медичної допомоги та взимку 2015 року виїжджала на виклик на вулицю Сорочинську в м. Миргороді. На узбіччі дороги було виявлено чоловіка, на обличчі якого були численні садна. Чоловік був живий, простежувався пульс, але він був без свідомості. При огляді потерпілого нею використовувався ліхтарик з мобільного телефону. Автомобілем швидкої медичної допомоги потерпілий був доставлений до Миргородської ЦРЛ. Чи освітлювалося місце ДТП міським освітленням вона вже не пам`ятає;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що близько трьох років тому в зимовий час він був запрошений працівниками поліції в якості понятого при проведенні слідчого експерименту, в м. Миргороді по вул. Сорочинській, також в даній слідчій дії він виконував роль статиста, про що ніким з учасників слідчої дії не заперечувалося. За вказівкою обвинуваченого ОСОБА_7 він на власному велосипеді марки «Україна» виїжджав з другорядної дороги на головну , як вказував ОСОБА_7 і на відстані 1,5 метра від узбіччя рухався по дорозі до місця зіткнення, яке також вказав обвинувачений. Повідомив, що по статурі тіла він схожий на загиблого потерпілого ОСОБА_8 , якого він знав особисто. Під час слідчого експерименту всі заміри робилися зі слів ОСОБА_7 .. Зі слів останнього також встановлювалася швидкість автомобіля під керуванням останнього, швидкість велосипедиста. За результатами проведеної слідчої дії складався протокол, який оголошувався учасникам слідчої дії. Після проведення вказаної слідчої дії у його присутності будь-які зауваження до протоколу слідчого експерименту ні ким з учасників не вносилися, а зауваження захисника були занесені до протоколу вже у його відсутність;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що 01 лютого 2015 року у вечірній час коли він вийшов з під`їзду будинку в якому проживає: АДРЕСА_1 , до нього підійшов невідомий йому чоловік років 40-45, тверезий, та попрохав викликати швидку медичну допомогу, оскільки на дорозі, неподалік магазину лежить чоловік. Він відразу ж викликав швидку медичну допомогу. На місце ДТП не ходив. На проїзній частині світло то є, то немає. Біля заправки мається стенд на якому світяться ціни на бензин. В той день йшов дощ з снігом;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що був понятим при огляді працівниками поліції місця вчинення ДТП . Це було взимку, але точної дати не пам`ятає, на подвір`ї було темно, чи горіли ліхтарі не пам`ятає, але горів стенд АЗС з цінами на пальне. На правому узбіччі бачив пошкоджений велосипед. Подія мала місце не доїжджаючи до АЗС «Кварк». Потерпілого не бачив. При огляді місця події був ще один понятий. З протоколом огляду місця події ознайомлювався і підписував його. В протоколі вірно викладені всі обставини події. Також при огляді місця події складалася схема, яку він також підписував. Після огляду місця події були опади, здається дощ чи сніг. Але при огляді місця події опадів не було, була мрячка;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що на час ДТП зима 2015 року, він працював в поліції. Коли перебував на чергуванні отримав повідомлення про ДТП. Відразу ж виїхав разом із напарником ОСОБА_21 на місце ДТП. На дорозі знайшли уламки від декору фар автомобіля. Потім під`їхала слідчо-оперативна група яка і оглядала місце вчинення злочину. Почали шукати особу яка вчинила ДТП і в полі побачили автомобіль «Фольксваген Гольф» на повороті до с. Зубівка в якому сиділо двоє чоловіків. У відповідь на їх запитання щодо ДТП, обвинувачений сказав: «Я його не побачив». На автомобілі були виявлені пошкодження пошкоджена декоративна решітка, відбито декоративний пластик. На місці вчинення ДТП горіло вуличне освітлення. Ліве узбіччя дороги освітлювалася ліхтарями міського електроосвітлення. Неподалік розташована заправка і горів рекламний щит з цінами на пальне. Асфальтове покриття було мокре, йшов дощ, який згодом перейшов в сніг. Він доправляв обвинуваченого до Миргородської ЦРЛ для проведення освідування на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_22 сказав , що знає потерпілого;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що взимку 2015 року, автобусом приїхав з м. Гадяча до м. Миргорода. Коли йшов додому, то по вул. Сорочинській побачив пошкоджений велосипед на обочині та потерпілого, який був ще живий. З належного йому телефону: НОМЕР_3 викликав швидку медичну допомогу. Дочекався, коли приїхали працівники швидкої медичної допомоги та пішов додому. Не пам`ятає, чи освітлювалася ділянка дороги, де сталося ДТП, як не пам`ятає і погодних умов. Вулиця Сорочинська освітлюється. Потерпілий лежав поперек дороги;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що був понятим при проведенні такої слідчої дії, як слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 . Бути понятим його запросив потерпілий ОСОБА_10 . В його присутності робилися заміри і інший понятий був статистом, а саме рухався на велосипеді за вказівкою ОСОБА_7 , а він в цей час спостерігав за слідчою дією із зупинки, яка знаходиться близько 20 метрів від місця проведення слідчої дії. Під час проведення слідчої дії і після її проведення в жодного учасника слідчої дії зауважень з приводу порядку проведення слідчої дії не було. Вголос протокол слідчого експерименту йому не зачитувався, однак він з ним ознайомлювався та підписував його;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що станом на 01.02.2015 року він працював в Миргородському відділенні ДАІ. Обвинуваченого знає, як особу причетну до ДТП на вул. Сорочинській в м. Миргороді. Він разом з напарником перебував на чергуванні, коли надійшов виклик про ДТП, яке трапилося на вул. Сорочинській. Приїхавши на місце ДТП, виявили велосипед, який лежав на правому узбіччі, на дорозі лежав уламок від решітки автомобіля. Ні автомобіля, ні потерпілого на місці ДТП вони не застали. Дорожнє покриття було мокре. Потерпілого на той час вже забрала швидка медична допомога. Чи були опади в той день не пам`ятає, але на узбіччі лежав сніг. Місце ДТП освітлювалося, горіло вуличне освітлення на лівому узбіччі, а велосипед лежав на правій частині дороги. Ними була викликана слідчо-оперативна група, яка і оглядала місце ДТП. Небайдужі громадяни повідомили, що бачили автомобіль на виїзді з м. Миргорода, тому вони з напарником поїхали шукати такий автомобіль. Виявили автомобіль в полі, він з`їхав в кювет, а біля нього стояло двоє чоловіків, які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Одним із тих чоловіків був обвинувачений. Проводилося освідування на стан алкогольного сп`яніння. На автомобілі, було виявлено пошкодження решітки. Ні обвинувачений, ні інший чоловік не повідомляли про свою причетність до ДТП, яке мало місце по вул. Сорочинській в м. Миргороді;

- показаннями експерта Полтавського НДЕКЦ ОСОБА_25 , який роз`яснюючи надані ним висновки транспортно-трасологічної та авто технічної експертиз пояснив, що ним за постановами слідчого проводилися вище згадані експертизи. У його розпорядження для проведення досліджень слідчим надавалися матеріали кримінального провадження. Під час дослідження ним як експертом не вбачалося необхідності в проведенні під час слідчого експерименту «посекундної розтяжки». В порядку ст. 69 КПК України ним не заявлялося слідчому клопотання про надання додаткових матеріалів пов`язаних з проведенням експертизи. Суду пояснив, що «посекундна розтяжка» проводиться у випадках коли в момент ДТП за участю двох транспортних засобів, були наявні інші об`єкти, які могли вплинути на дорожню обстановку. Будь-яких зауважень, як у експерта, з приводу наданих на дослідження матеріалів у нього не було. Зазначив, що заміри у цифровому значенні, які встановлюються зі слів водія, не є об`єктивними даними та відповідно під час дослідження до уваги не беруться. Факт неправильного проведення слідчого експерименту під час досудового розслідування не підтвердив;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він є власником автомобіля «Фольцваген Гольф 2», який використовувався при проведенні слідчого експерименту під час досудового розслідування з участю обвинуваченого ОСОБА_7 . Під час слідчої дії обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлювалися з показань обвинуваченого ОСОБА_7 . За кермом автомобіля перебував він особисто і рухався таким чином, як вказував обвинувачений. Саме обвинувачений вказав на місце на проїзній частині дороги, де він побачив велосипедиста після чого робилися відповідні заміри. Під час проведення слідчої дії йшов дощ, дорожнє покриття було мокре. Транспортний засіб ним придбаний в 2015 році після чого було проведено заміну лампочок на передніх фарах автомобіля. При цьому зазначив, що дальність світла фар не змінилася, а лише покращилася якість розсіювання світла. Будь-яких зауважень щодо наданого ним автомобіля учасниками слідчої дії не висловлювалося;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , яка пояснила, що вона працювала продавцем у магазині «Островок». Близько 14 год. 01.02.2015 року до магазину заходив обвинувачений ОСОБА_7 , який є постійним клієнтом магазину. На її думку обвинувачений був тверезий. На якому автомобілі він був в той день вона не знає. Останній придбав продукти та вийшов з магазину, після чого вона його не бачила;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 01.02.2015 року він відпочивав в магазині «Островок», де із іншими знайомими вживав алкогольні напої. Близько 17 год. 30 хв. він вийшов з магазину, де побачив біля автомобіля обвинуваченого ОСОБА_7 , з яким познайомився та попрохав, щоб останній підвіз його додому. Після того, як він сів в автомобіль, то відразу ж заснув. Прокинувся від удару об лобове скло, коли автомобіль був в кюветі. Від обвинуваченого ОСОБА_7 йому стало відомо, що останній під час руху збив велосипедиста, злякався і залишив місце ДТП. Під час перебування в кюветі він не бачив, щоб ОСОБА_7 вживав спиртні напої. Під час того, як вони намагалися виштовхати автомобіль з кювету до них під`їхали працівники поліції, які доставили їх в лікарню. На той час він користувався мобільним оператором Лайф. Чи викликав він чи обвинувачений з його мобільного телефону швидку медичну допомогу не пам`ятає, але від працівника поліції йому стало відомо, що з телефону набирався номер 103. Момент ДТП не бачив, оскільки спав, так як був дуже п`яний;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, з фото таблицею та план-схемою до нього, в якому зафіксовано загальну обстановку на місці ДТП, дорожні і погодні умови на час пригоди, характер розташування велосипеда та наявні на даному транспортному засобі пошкодження, осколків від автомобіля;

- протоколом огляду транспортного засобу з фотобаблицею до нього в якому дається детальний опис автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , зафіксовані виявлені на ньому пошкодження;

- протоколами огляду речей, з яких вбачається, що свідок ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_7 добровільно видали працівникам поліції одяг в який вони були одягнуті на час ДТП, перераховуються вилучені предмети одягу;

- протоколом огляду трупу загиблого ОСОБА_8 в приміщенні моргу Миргородської ЦРЛ та фото таблицею до нього, в якому зафіксовані виявлені на трупі тілесні ушкодження;

- матеріалами судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 в якій зафіксовані виявлені на тілі ОСОБА_8 тілесні ушкодження: забій речовини головного мозку лобно-тім`яної ділянки зправа; субдуральна гематома правої скронево-тім`яної ділянки; крововилив у м`яку мозкову оболонку тім`яної ділянки зправа та зліва та мозочок; лінійний перелом склепіння черепа; перелом між хребцевого диска 2-3 шийного хребця; перелом правої лопатки; перелом 1-11 ребер зправа та 1-8 ребер зліва по кількох анатомічних лініях; забій легень; крововиливи у м`які тканини голови лобної ділянки зліва та правої потиличної ділянки; по задній поверхні грудної клітини зправа; по задній поверхні лівої гомілки; рани, що розташовані в потиличній ділянці зправа; в надбрівній ділянці зліва; садна, що розташовані на 1,5 см. вище лівого потиличного бугра; в ділянці лівого лобного бугра з розповсюдженням на середню частину лобної діляки; біля зовнішнього кута лівої брови; в скуловій ділянці зліва; на спинці носа; на лівій стінці носа; в ділянці лівої носогубної складки з розповсюдженням на верхню губу; в ділянці лівого кута рота; на передній поверхні правого колінного суглобу; синці, що розташовані в проекції копчика; на задній поверхні верхньої третини лівої гомілки, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті. Причиною смерті ОСОБА_8 стала тупа травма голови, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до виникнення перелому кісток склепіння черепа, забою речовини головного мозку, субдуральної гематоми та крововиливів у м`яку мозкову оболонку. При судово-токсикологічному дослідженні крові етиловий спирт не виявлено;

- інформацією Комунальної установи «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Полтавської обласної ради з якої вбачається, що на адресу АДРЕСА_1 , 01 лютого 2015 року було зафіксовано два виклики швидкої медичної допомоги: о 17 год. 43 хв. з телефону НОМЕР_4 , повторний виклик о 17 год. 44 хв. з телефону НОМЕР_3 . Про виклик було повідомлено 102 о 17 год. 55 хв.;

- довідкою про причини смерті, з якої вбачається, що смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причина смерті: крововилив у мозок, перелом кісток черепа, тупа травма голови;

- заявою потерпілого ОСОБА_27 про видачу працівникам поліції речей в які був одягнутий загиблий ОСОБА_8 під час ДТП та протоколом огляду та вилучення таких речей, в якому дається детальний опис вилучених речей;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за яким станом на 20 год. 40 хв. 01 лютого 2015 року ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння;

- інформацією Полтавського обласного центру з гідрометеорології з якого вбачається, що вдень 01 лютого 2015 року по всім метеостанціям Полтавської області відмічалася хмарна погода, опади, місцями сильні (від 5 до 16 мм) у вигляді дощу та мокрого снігу. Температура повітря вдень 3-4 градуси морозу;

- інформацією КП Комбінату благоустрою і озеленення з якої вбачається, що освітлення м. Миргорода 01 лютого 2015 року по АДРЕСА_2 проводилося згідно добового графіку включення та виключення зовнішнього освітлення міста, а саме: включено о 17 год. 05 хв.; виключено о 6 год. 39 хв.;

- матеріалами транспортної трасологічної експертизи за якою, враховуючи розташування слідової інформації зафіксованої в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.02.2015 року, та фотоілюстрацій місця ДТП, місце зіткнення розташоване в м. Миргороді по вул. Сорочинській поблизу будинку №130. В більш категоричній формі вказати розташування місця зіткнення відносно меж проїзної частини не видається можливим у зв`язку з відсутністю необхідної слідової інформації. В процесі аналізу та порівняльного дослідження механічних пошкоджень транспортних засобів максимально співпадаючих формою та розмірами і розташуванням відносно поверхні землі і габаритів автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF », номерний знак НОМЕР_1 та велосипеда було визначено, що у момент первинного контакту кут між їх повздовжніми вісями складав близько 0 градусів ± 5 градусів;

- протоколом огляду належного загиблому ОСОБА_8 велосипеда з фото таблицею до нього в якому зафіксовані механічні пошкодження даного транспортного засобу та місця їх розташування;

- протоколом проведення слідчого експерименту з фото таблицею до нього та план-схемою з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , з якого вбачається, що обвинувачений в присутності понятих розповів та показав на місці про обставини за яких сталося ДТП та про те з якою швидкістю він рухався, та звідки та з якою швидкістю рухався велосипедист , місце зіткнення, видимості проїжджої частини дороги з робочого місця водія автомобіля «Фольксваген-Гольф 2» при ближньому світлі фар автомобіля»;

- матеріалами автотехнічної експертизи, за якою в даній дорожній обстановці водій автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 .. В даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці у діях водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається невідповідність з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В даній дорожній обстановці водій велосипеда ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 6.2, 6.6 (а) Правил дорожнього руху . Оцінка дій велосипедиста ОСОБА_8 не потребує технічних пізнань і може бути вирішена судом згідно вищевказаних вимог розділу 6 Правил дорожнього руху;

- протоколом проведення повторного слідчого експерименту, план-схеми до нього, за результатами якого обвинувачений ОСОБА_7 в присутності понятих розповів та показав на місці про обставини ДТП, що мало місце 01.02.2015 року при цьому його показання різнилися від тих, які ним були дані на слідчому експерименті, що був проведений 11.02.2016 року, в частині швидкості руху велосипедиста.

- протоколом слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_11 , з якого вбачається, що свідок в присутності понятих розповів та показав на місці про обставини знайомства з обвинуваченим ОСОБА_7 та про те, як йому ОСОБА_7 повідомив про те, що збив чоловіка та злякавшись поїхав з місця ДТП.

Всі вище перелічені докази суд визнає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку, доповнюють один одного, та є беззаперечними для визнання вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України.

Судом також перевірено доводи сторони захисту щодо недопустимості таких доказів, як протокол проведення слідчого експерименту від 11.02.2016 року, а також світлокопії акту обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги/вулиці складеної працівником поліції ОСОБА_20 (а.п. 134, т.1). Так сторона захисту посилається на те, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 перебував в статусі свідка, і , відповідно до ст. 87 ч.3 п. 1 КПК України надані ним показання під час проведення слідчого експерименту в якості свідка не можуть бути використані, як докази проти нього.

Однак, з протоколу проведення слідчого експерименту від 11.02.2016 року, суд вбачає, що слідчий експеримент був проведений зі свідком ОСОБА_7 , за участю понятих та адвоката ОСОБА_28 , при цьому, жодних доповнень, зауважень від учасників слідчої дії з приводу порушень КПК України у тому числі щодо порушення п.1 ч.3 ст. 87 КПК України не надходило. Стороною захисту не надано суду підтверджень щодо оскарження дій слідчого з цього приводу, подання на досудовому розслідуванні клопотань про проведення слідчих дій з метою з`ясування фактичних обставин події на час перебування ОСОБА_7 в статусі підозрюваного. Малися лише клопотання про проведення додаткового слідчого експерименту з метою фіксування відстані від автомобіля до велосипедиста, яка була раніше заміряна (21,3 м.), але не була внесена до протоколу слідчого експерименту та схеми до нього.

Розглядаючи доводи сторони захисту суд також приймає до уваги постанову Верховного Суду України від 09.06.2016 року у справі №5-360кс-15 у якій суд дійшов висновку про те, що зміст норми статті 87 КПК України має застосовуватися за умови коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод. Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані особою як свідком під час проведення слідчого експерименту з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права заявника на мовчання та свободи від самовикриття суд виходить з наступного.

Аналізуючи протокол проведеного із свідком ОСОБА_7 слідчого експерименту від 11.02.2016 року, суд бере до уваги вище згаданий Висновок Верховного Суду України та вважає, що ОСОБА_7 викладаючи власну версію щодо дорожньо-транспортної пригоди, твердив про відсутність своєї винуватості у її наслідках, про дотримання ним правил дорожнього руху. Такі твердження ОСОБА_7 слідчий, відповідно до вимог ч.2 ст. 9 КПК України зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення, в тому числі і щодо закриття кримінального провадження за реабілітуючими обставинами в разі їх підтвердження. Саме з метою перевірки і уточнення наданих ОСОБА_7 відомостей щодо обставин ДТП за його згодою та за участю запрошеного ним захисника ОСОБА_28 був проведений слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_7 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що може стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується підписом останнього в протоколі цієї слідчої дії (роз`яснено положення ст. 66 КПК України). Під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 була надана можливість висловити свою власну точку зору наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 і в такий (законний спосіб) вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були порушені права чи свободи ОСОБА_7 , або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_7 до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого і достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_7 буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим.

Тільки після отримання висновку автотехнічної експертизи з наданих ОСОБА_7 відомостей щодо обставин ДТП було встановлено порушення останнім Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, а також про можливість останнього попередити наїзд на велосипедиста, після чого йому і було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України (згідно відомостей з реєстру матеріалів досудового розслідування підозра оголошена ОСОБА_7 22.02.2016 року). Про те, що ОСОБА_7 надавав показання добровільно під час проведення слідчого експерименту і саме про обставини своєї невинуватості, останній підтвердив і під час його допиту в суді як обвинуваченого.

За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 від 11.02.2016 року недопустимим доказом.

Також суд не приймає до уваги доводи сторони захисту стосовно визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи загиблого ОСОБА_8 , з наступних обґрунтувань.

Так Верховний Суд в складі об`єднаної палати в своїй правовій позиції викладеній по справі №754/14281/17 дійшов висновку про те, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом і скасування на підставі п.1 ч.1 ст. 438 КПК судових рішень якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Зважаючи на ту обставину, що сторона захисту як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду справи не клопотала про надання їй медичних документів , які надавалися на дослідження експерту при проведенні судово-медичної експертизи, суд не вбачає підстав у визнанні даного доказу недопустимим.

В той же час, суд погоджується з доводами сторони захисту про визнання недопустимим доказом акту обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги/вулиці складеної працівником поліції Дьоміним (а.п. 134, т.1) зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 5.27 вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 затверджених Наказом Держспоживстандарту України 07.04.2005 року №55, відмітку про засвідчення копій документа складають зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвище, дати засвідчення копій і проставляють нижче реквізиту.

Пунктом 2 розділу 1 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 №1000/5 передбачено, що копія документа це документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках деяких його зовнішніх ознак.

Пунктом 8 та 9 Розділу 10 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 №1000/5 визначено, що копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціал імені ) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу, установи або печатки «для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «копія».

Частиною 3 ст. 99 КПК України передбачено, що сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документу. Оригіналом документу є сам документ, а оригіналом електронного документу його відображення, якому надається таке ж значення як документу. З наданого стороною обвинувачення акту вбачається, що він не є оригіналом документу, а також дублікатом документу, є його світлокопією , яка належним чином не завірена.

Аналізуючи вказану норму закону суд приходить до висновку, що вона є імперативною, оскільки зобов`язує сторону кримінального провадження надавати суду оригінали документів.

Таким чином, акт обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги/вулиці складеної працівником поліції ОСОБА_20 слід визнати недопустимим доказом.

З цих самих підстав суд погоджується з доводами сторони обвинувачення про визнання недопустимим доказом світлокопії постанови про створення слідчої групи, адже стороною захисту додано фотокопію яка не завірена в установленому законом порядку, зважаючи на що вказана копія не набула юридичної сили, а отже є недопустимим доказом (а.с.176 т.5).

Вирішуючи доводи сторони захисту суд також бере до уваги відомості зазначені в постанові про створення слідчої групи від 21.02.2015 року (а.с.27 т.4), винесеної заступником начальника СУ УМВС України в Полтавській області з якої вбачається, що при включенні до складу слідчої групи слідчих СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_29 та ОСОБА_30 до неї були включені слідчий СВ Миргородського МРВ ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_15 .

Вказана постанова сторонами не оскаржувалася, а тому відсутні будь-які підстави ставити під сумнів законність слідчих дій проведених слідчим ОСОБА_33 .

Суд не погоджується з доводами сторони захисту стосовно недопустимості такого доказу, як протокол огляду транспортного засобу, який на думку сторони захисту проведений в порушення ст. 233 КПК України з наступних обґрунтувань.

Так ч. 1 ст. 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків установлених в ч.2 цієї статті.

З протоколу огляду транспортного засобу від 02.02.2015 року та фото таблиці вбачається, що фактично вказаний огляд проводився з метою виявлення зовнішніх пошкоджень, які утворилися внаслідок ДТП, а саме лобового скла, пошкоджень капота, пошкодження декоративної решітки біля переднього правого крила. Такий огляд проводився в присутності водія та понятих, які будь-яких зауважень з приводу зовнішнього огляду транспортного засобу не заявляли.

На переконання суду, порушення ст. 233 КПК України мало б місце у тому випадку, коли б слідчий проник в середину салону автомобіля або у його багажне відділення та проводив там огляд, чого в розглядуваному випадку не було.

Стосовно пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 135 ч.1 КК України та перевіряючи доводи сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого складу даного кримінального правопорушення, суд беручи до уваги правову позицію Верховного Суду у справі 5-1кс14 від 06.03.2014 року приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є найвищими соціальними цінностями.

Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема ст. 135 КК України встановлює кримінальну відповідальність за завідоме залишення в небезпеці. Суспільна небезпечність цього злочину полягає в тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, що свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний стан, або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

Об`єктивна сторона залишення в небезпеці характеризується двома видами злочинної бездіяльності: 1) бездіяльність невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину; 2) змішана бездіяльність бездіяльність щодо надання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

За змістом ст. 135 КК України, поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Суб`єктивна сторона злочину передбаченого ст. 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них - завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною необережністю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними «прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста, тощо», але на кваліфікацію вони не впливають.

Поняття «завідомість» означає усвідомлення особою, яка чинить будь-яке діяння, певних фактів чи обставин, які випливають зі змісту кримінально-правової заборони залишення в небезпеці, та є ознакою, яка характеризує інтелектуальний момент умислу. В діях особи наявний склад злочину лише тоді, коли вона достовірно знала про небезпеку, що загрожує потерпілому, і про те, що вказана небезпека загрожує життю останнього. Тільки не усвідомлення особою небезпечного для життя стану безпорадної особи виключає кримінальну відповідальність за залишення в небезпеці.

Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула б надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за статтею 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону немає значення і те, що хтось інший надав, чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

У розглядуваному судом випадку встановлено, що ОСОБА_7 після наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що такими своїми діями він поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі: зупинившись на місці ДТП, не переконався чи потребує потерпілий допомоги, особисто не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив у небезпеці.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 в частині тверджень про те, що він вважав, що потерпілий помер на місці ДТП, зважаючи на отримані під час судового розгляду показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_16 , які стверджували, що потерпілий ОСОБА_8 на місці його виявлення був живий та подавав ознаки життя, помер лише 02.02.2015 року.

Також судом достовірно встановлено, що швидка медична допомога викликалася лише з номерів мобільних операторів № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , що належать свідкам ОСОБА_18 та ОСОБА_23 (а.с.120, т. 1), що спростовує факт можливості виклику швидкої медичної допомоги обвинуваченим ОСОБА_7 або свідком ОСОБА_11 .

Не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він попрохав свідка ОСОБА_11 викликати швидку медичну допомогу, адже як наведено вище, для кваліфікації дій за ст. 135 КК України не має значення , що хтось інший надав допомогу чи намагався надати допомогу особі залишеній в небезпеці.

Також згідно медичних даних, смерть потерпілого ОСОБА_8 констатована ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, згідно отриманої судом інформації про виклики швидкої медичної допомоги, вбачається, що жоден з мобільних номерів не належить ні обвинуваченому, ні свідку ОСОБА_11 , адже допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_18 підтверджували належність їм зафіксованих номерів мобільних телефонів.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що місце ДТП не освітлювалося. Ці його твердження спростовуються дослідженими по справі доказами, зокрема протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди на якому на фотознімках зафіксовано наявність громадського освітлення на місці ДТП та наявність освітлення на стенді з цінами на пальне на АЗС «Кварк». Свідок ОСОБА_15 також суду повідомила про наявність освітлення на місці ДТП. Свідки ОСОБА_20 , та ОСОБА_21 також повідомили, що місце ДТП освітлювалося зі стовпів ліхтарями міського освітлення. Також свідок ОСОБА_20 звернув увагу на наявність освітлювального стенду на АЗС «Кварк». Про наявність освітлення місця ДТП також свідчить довідка з КП «Комбінату благоустрою і озеленення», зі змісту якої вбачається , що освітлення в м. Миргороді 01 лютого 2015 року по АДРЕСА_2 проводилося згідно добового графіку включення та виключення зовнішнього освітлення міста, а саме: включення о 17 год. 05 хв., виключення о 6 год. 39 хв., заміна ліхтарів на тій ділянці дороги не здійснювалася.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

При вирішенні питання щодо перебування обвинуваченого під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння суд бере до уваги не тільки висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а і постанову Верховного суду від 03.12.2019 року у справі №571/1436/15-к у якій Верховний суд звернув увагу на те, що Інструкція про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджено наказом МВС та МОЗ від 09.09.2009 №400/666, та наказ МОЗ «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях)» від 27.12.1999 №302 були прийняті відповідно до Кодексу про адміністративні правопорушення, законів «Про національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, прихотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними». В цій постанові Верховний суд дійшов висновку, що загадані нормативно-правові акти не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент скоєння злочину , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Вираховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_7 під час ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння. При цьому суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які стверджували, що під час виявлення ним водія ОСОБА_7 , останній перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 з того приводу, що алкогольні напої він вжив після ДТП перебуваючи в кюветі зі свідком ОСОБА_11 , оскільки дані показання не підтверджуються жодним дослідженими у ході судового слідства доказами. Вказана обставина не була підтверджена показаннями пасажира свідка ОСОБА_11 , який під час допиту в суді повідомив, що не бачив, щоб ОСОБА_7 вживав після ДТП алкогольні напої. Такі показання суд сприймає як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнути обтяжуючої обставини за вчинення злочинів.

Таким чином, перевіривши докази по справі та проаналізувавши їх, суд приходить до висновку про те, що протиправні дії ОСОБА_7 які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, слід кваліфікувати по ст. 286 ч.2 КК України.
Також протиправні дії ОСОБА_7 , які виразилися в завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, слід кваліфікувати по ст. 135 ч.1 КК України.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд в порядку ст. 67 КК України визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання та вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує також наслідки злочину у вигляді смерті потерпілого, характер допущених ним порушень Правил дорожнього руху та його ставлення до цих порушень, позицію потерпілих, які просили призначити обвинуваченому максимальне покарання.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що міру покарання ОСОБА_7 повинен відбувати реально, не знаходячи підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 8 постанови від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України вчинив 01.02.2015 року. Даний злочин відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії нетяжких злочинів.
Таким чином, на час постановлення вироку у провадженні, а саме 24.07.2020, минуло більше 3 років з дня вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України однак він свою вину у вчиненні злочину не визнав і про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності клопотань не заявляв, зважаючи на що, суд на підставі ч.5 ст. 74 КК України, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання у відповідності до положень ст. 49 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів, суд призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Тобто, призначення покарання за сукупністю злочинів, відповідно до положень ч.1 ст. 70 КК України, передбачено лише у випадку призначення покарання за обома злочинами.
Оскільки ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тому, на переконання суду, вказана обставина виключає можливість призначення йому покарання відповідно до положень ч.1 ст. 70 КК України.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди заподіяної злочином підлягає до часткового задоволення в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки, як пояснювали самі потерпілі, на відшкодування матеріальної шкоди матір`ю обвинуваченого їм було передано 5000 грн.. Так як дана сума не врахована при подачі позову потерпілими, то сума матеріального відшкодування повинна бути відповідно зменшена на 5000 грн. і до стягнення на користь потерпілих підлягає загальна сума 6519 грн. При цьому кожен з потерпілих повинен отримати на відшкодування такої шкоди по 3259,50 грн.

Позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають до повного задоволення і з обвинуваченого на користь кожного з потерпілих повинно бути стягнуто по 100000 грн. При визначенні розміру морального відшкодування, що підлягає до стягнення на користь потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_10 суд враховує суть заявлених позовних вимог, страждання потерпілих в зв`язку з втратою близької особи, порушення їх звичного способу життя і вважає, що така сума буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Суд не вважає за необхідне обирати ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368; 370; 374; 376 КПК України, суд, -
з а с у д и в :
ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України та призначити йому покарання:

- по ст. 286 ч. 2 КК України у виді 7-ми (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки;
- по ст. 135 ч.1 КК України у виді 2-х років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання по ст. 135 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного взяття під варту.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 3259,50 грн. (три тисячі двісті п`ятдесят дев`ять гривень п`ятдесят копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином і 100000 грн. (сто тисяч гривень) в рахунок відшкодування маральної (немайнової ) шкоди заподіяної злочином.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 3259,50 грн. (три тисячі двісті п`ятдесят дев`ять гривень п`ятдесят копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином і 100000 грн. (сто тисяч гривень) в рахунок відшкодування маральної (немайнової ) шкоди заподіяної злочином.

Процесуальні витрати по справі в сумі 1227,60 грн. (однієї тисячі двісті двадцять сім гривень шістдесят копійок), які пов`язані із залученням експерта, стягнути із ОСОБА_7 на користь держави.

Речовий доказ по справі: велосипед чоловічого типу, що перебуває на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Миргородського ВП повернути потерпілому ОСОБА_14 , або потерпілому ОСОБА_10 .

Речові докази по справі: частини радіатора автомобіля, частини декоративного ободу фар автомобіля, що перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів Миргородського ВП після їх відшукання знищити.

Речові докази по справі: чоловічі штани чорного кольору з вельветової тканини, куртку чоловічу балонову темно-синього кольору, які перебувають на зберіганні в камері зберігання Миргородського ВП повернути ОСОБА_7 та дозволити ними розпоряджатися на власний розсуд.

Речові докази по справі: речі загиблого ОСОБА_8 піджак сірого кольору, спортивні штани, штани коричневого кольору, куртку тряп`яну чорного кольору, кофту червоного кольору, футболку темно-синього кольору, що перебувають на зберіганні в камері зберігання Миргородського ВП знищити.

Речовий доказ по справі: автомобіль, який перебуває на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області (т.1 а.с. 127) повернути власнику ( а.с. 163 т.1) ОСОБА_34 , або уповноваженій ним особі.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_35