Справа № 605/249/20
ВИРОК
Іменем України
"20" січня 2021 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Підгайці кримінальне провадження №605/249/20 про обвинувачення

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою,

непрацюючого, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 18 лютого 2020 року близько 15 години 00 хвилин (точного часу досудовим розслідуванням та судом не встановлено), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку сільського клубу, що в АДРЕСА_1 , вступив у словесний конфлікт із ОСОБА_7 , жителем цього ж села. З метою припинення даного конфлікту у суперечку втрутився потерпілий ОСОБА_5 . В цей час у обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 у вказаний вище час та місці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_7 , який виник через невдоволення ОСОБА_3 якістю доріг та станом освітлення с. Носів Підгаєцького району Тернопільської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_5 , який втрутився у конфлікт з наміром його припинити, удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме щелепи зліва, після чого наніс ще один удар кулаком лівої руки в область обличчя, а потім удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, чим спричинив останньому травму голови з проявами черепно-мозкової травми у вигляді забиття головного мозку середнього ступеня і внутрішньо-мозковим крововиливом скроневої та острівцевої часток лівої півкулі головного мозку, перелом суглобового відростка нижньої щелепи зліва, що за ступенем тяжкості належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України визнав повністю, щиросердечно розкаявся, при цьому від дачі показів відмовився. Крім того, додав, що він неодноразово просив вибачення у потерпілого, однак останній на це не реагував. Він під час досудового розслідування пропонував потерпілому 500 доларів США на відшкодування завданих йому збитків, при цьому останній цих коштів не брав, а сказав, щоб він збирав гроші, а там буде видно. Він говорив потерпілому, що готовий віддати решту коштів за лікування, як поїде за кордон і заробить. Цивільний позов визнає часткового, а саме згідний сплатити потерпілому матеріальну шкоду пов`язану із лікуванням, при цьому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку, не визнає.

Просить його суворо не карати, оскільки злочин ним вчинено вперше, у нього на утриманні є одна малолітня дитина і крім того, на даний час його дружина вагітна. Просить вибачення у потерпілого.

Суд, об`єктивно оцінивши усі зібрані докази у їх сукупності та перевіривши їх у судовому засіданні, прийшов до переконання про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
В цьому суд переконали наступні докази.
Так, потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що він знайомий із обвинуваченим, оскільки той є зятем його рідної сестри, при цьому раніше з ним в неприязних відносинах не був.

18 лютого 2020 року близько 14 години 50 хвилин він прибув в с. Носів Підгаєцького району та став свідком конфлікту, який виник між головою сільської ради ОСОБА_7 та обвинуваченим, біля сільського клубу. ОСОБА_3 будучи в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно чіплявся до ОСОБА_7 , а він хотів припинити даний конфлікт. Приблизно через 10 хвилин обвинувачений вдарив його 3 рази в область обличчя, а саме в щелепу, при цьому він не впав. Його забрали сусіди та посадили на крісло, а потім приїхала швидка допомога і його госпіталізували в Підгаєцьку лікарню, де він пробув до 21 лютого 2020 року.

З 21 лютого по 20 березня 2020 року він перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні в м. Тернополі. Після того, він ще декілька раз перебував на стаціонарному лікуванні в Підгаєцькій лікарні і в кінцевому результаті йому було призначено ІІІ групу інвалідності. На даний час він почувається не дуже добре, у нього не та розмова, що була раніше, він не знає як правильно висловитись, погіршилась пам`ять.

У зв`язку із його захворюванням його звільнили з посади водія Івано-Франківськ теплокомуненерго. В даний час він працює неофіційно, а саме: розбирає різний металобрухт та сортує його.

Обвинувачений підходив до нього та вибачався, однак вважає, що того замало, при цьому будь-яких коштів йому не пропонував.

Завдана йому матеріальна шкода полягає у втраченому заробітку та у витратах, які він поніс на лікування.

В чому саме полягає завдана йому моральна шкода в судовому засіданні пояснити не зміг, лише сказав: Най подумає на майбутнє. Далі буде знати, як і з ким мати справу.

Представник потерпілого в судовому засіданні просить цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити у повному обсязі, при цьому зазначив, що при обранні міри покарання обвинуваченому, вони покладаються на думку суду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що він із обвинуваченим та потерпілим у нормальних стосунках, при цьому із останнім вони чотириюрідні брати. 18 лютого 2020 року близько 14 години 30 хвилин 15 години 30 хвилин, він разом із ОСОБА_8 перебували поблизу сільського клубу в с. Носів Підгаєцького району Тернопільської області. В той час до них підійшов обвинувачений ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та почав до нього, як до сільського голови с. Носів, чіплятись з приводу відсутності вуличного освітлення і неналежного стану дороги. Словесний конфлікт між ними тривав близько 30 хвилин, а після його припинення вони розійшлись. Він ще з трьома мешканцями села залишився біля сільського клубу, ОСОБА_8 пішов додому, а обвинувачений в напрямку с. Лиса Підгаєцького району. До місця де він стояв, у відсутності обвинуваченого, підійшов також потерпілий ОСОБА_5 . Приблизно через 10 хвилин до них повернувся обвинувачений, який був роздягнутий до пояса, при цьому потерпілий вийшов із юрби людей та намагався заспокоїти ОСОБА_3 , який в той час рукою наніс ОСОБА_5 один удар по обличчю з однієї сторони, а потім іншою рукою з іншої сторони. Після цього, вони схопившись один за одного впали на землю, де вже не бились, а їм допомогли підвестись і на цьому бійка була завершена.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він із обвинуваченим та потерпілим є односельчанами, стосунки з ними нормальні. Йому відомо, що була така бійка, але він особисто того не бачив. Того дня, він із ОСОБА_7 стояли і розмовляли поблизу сільського клубу в с. Носів Підгаєцького району, при цьому до них підійшов обвинувачений та почав висловлювати претензії з приводу вуличного освітлення до сільського голови ОСОБА_7 . Такий словесний конфлікт тривав приблизно 10 хвилин. В той час до них підійшов потерпілий, який почав заспокоювати обвинуваченого та говорив останньому, щоб той йшов додому. Після цього ОСОБА_5 пішов в напрямку свого місця проживання, а ОСОБА_3 у його та присутності ОСОБА_7 роздягнувся до пояса. Після чого, він пішов додому, а обвинувачений залишився із ОСОБА_7 .

Крім визнання своєї вини самими обвинуваченим ОСОБА_3 , показань потерпілого ОСОБА_5 та свідків, вина обвинуваченого доводиться і іншими дослідженими та оціненими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19 травня 2020 року та таблицями ілюстрацій до нього, в яких зазначено та відображено, події, які мали місце 18 лютого 2020 року близько 15 години 00 хвилин по АДРЕСА_1 ;

- даними висновку судово-медичної експертизи №317 від 05 травня 2020 року, в якому зазначено, що на підставі даних судово-медичної експертизи за медичними документами на ім`я ОСОБА_5 , 1966 року народження, з урахуванням повідомлених обставин справи та у відповідності до запропонованих запитань, судово-медичним експертом було зроблено висновок, що встановлена у ОСОБА_5 травма голови з проявами черепно-мозкової травми у вигляді забиття головного мозку середнього ступеня (за клінічною класифікацією) і внутрішньо-мозковим крововиливом скроневої та острівцевої часток лівої півкулі головного мозку, яка не супроводжувалась загрозливими для життя явищами, та переломом суглобового відростка нижньої щелепи зліва, зважаючи на вид травматичних змін, клінічний перебіг черепно-мозкової травми, відсутність рентгенологічних ознак консолідації (зрощення, загоєння) перелому, вони утворились від дії тупих предметів, незадовго до його госпіталізації у лікувальний заклад, не виключено у термін вказаний у постанові 18 лютого 2020 року.

Травма нижньої щелепи зліва виявлена у ОСОБА_5 утворилась від одноразової дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, не виключено від удару руками (кулаками), як це зазначено у постанові та протоколі його допиту як потерпілого від 25 березня 2020 року.

Судово-медичних даних, які б обґрунтовано вказували на механізм утворення виявленої у ОСОБА_5 закритої черепно-мозкової травми із забиттям головного мозку та внутрішньо-мозковими змінами, в тому числі і внаслідок можливого його падіння на площині (падіння з висоти власного росту), немає.

Відмічена у ОСОБА_5 травма голови з проявами черепно-мозкової травми у вигляді забиття головного мозку середнього ступеня і внутрішньо-мозковими змінами та переломом суглобового відростка нижньої щелепи зліва, не супроводжувались загрозливими для життя явищами (шоком тяжкого ступеня, розладами серцево- судинної та дихальної систем), тобто не була небезпечною для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, дії якого слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України, а саме в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік, що кримінальне правопорушення вчинено в стані алкогольного сп`яніння, а тому вважає, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Крім цього, суд враховуючи пом`якшуючі його відповідальність обставини, що злочин ним вчинений вперше, а також, що вину визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, по місцю проживання характеризується посередньо, наявність на утриманні малолітньої дитини та вагітної дружини, що в сукупності суд вважає істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому слід призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Характеристику на ОСОБА_3 видану виконавчим комітетом Носівської сільської ради від 19 лютого 2020 року за підписом сільського голови ОСОБА_7 , суд оцінює критично, оскільки вона підписана особою з якою обвинувачений мав конфлікт, викладені в ній характеризуючі дані особу обвинуваченого, є однобічними і такими, що ґрунтуються на припущеннях та відгуках (словах) невідомо яких жителів села, без будь-якої конкретики та письмових заяв чи скарг (їх копій) жителів с. Носів.

Незважаючи на те, що в даній характеристиці зазначено, що ОСОБА_3 з боку жителів села характеризується неоднозначно, тобто і позитивно і негативно, однак його позитивних якостей, даний документ не містить.

Як видно із інформації КНП Підгаєцька центральна районна лікарня за вих.№129 від 24 лютого 2020 року, ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, при цьому із наданої характеристики на обвинуваченого видно, що його протиправна поведінка зумовлена ймовірним зловживанням спиртного чи іншими чинниками, що разом із проявами психічної неврівноваженості створює загрозу громадському правопорядку та фізичному здоров`ю жителів села.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_3 раніше судимий, або притягувався до адміністративної відповідальності, що могло б свідчити про його протиправну поведінку та загрозу громадському правопорядку і фізичному здоров`ю мешканців села.

Щодо цивільного позову, суд зазначає наступне.

Цивільний позивач ОСОБА_5 просить стягнути із цивільного відповідача ОСОБА_3 , матеріальну шкоду на загальну суму 121194 грн, з неї: 95234 грн - втрачений заробіток на посаді водія ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго внаслідок повної втрати професійної працездатності за період з 01 вересня 2020 року по 01 вересня 2021 року та 25960 грн кошти затрачені на лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також моральну шкоду в сумі 100000 грн, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.
Щодо позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення на його користь із ОСОБА_3 матеріальної шкоди у виді втраченого заробітку на посаді водія ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго внаслідок повної втрати професійної працездатності за період з 01 вересня 2020 року по 01 вересня 2021 року, суд, заслухавши покази потерпілого, пояснення його представника, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає за необхідне у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити, виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
З системного аналізу вказаних норм закону випливає, що втрачений заробіток підлягає відшкодуванню винною особою лише у разі, якщо він втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.
Встановлено, що ОСОБА_5 в момент завдання шкоди його здоров`ю працював водієм в ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго, що підтверджується випискою №03236 із медичної карти стаціонарного хворого від 20 березня 2020 року, виписками з історій хвороби за №№00490, 00897 стаціонарного хворого, відповідно від 21 лютого та 06 травня 2020 року, а також довідкою про доходи №53 від 01 червня 2020 року та інформацією про здані для оплати листки непрацездатності від 01 червня 2020 року за вих.№54, які видані державним міським підприємством Івано-Франківсьтеплокомуненерго.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_5 , останньому було призначено ІІІ групу інвалідності, що стверджується вищезазначеними виписками із історій хвороби стаціонарного хворого та індивідуальною програмою реабілітації інваліда №632 від 06 серпня 2020 року.
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №490263 від 06 серпня 2020 року, ОСОБА_5 первинно встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, на строк до 01 вересня 2021 року, при цьому втрата працездатності не встановлена.
В судовому засіданні ані позивачем, ані його представником, не подано будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 було встановлено ступінь втрати професійної чи загальної працездатності.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_5 звільнено із посади водія ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго.
Виходячи із наведеного, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, відсутні.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 25960 грн, тобто витрат пов`язаних із лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я, суд вказує на таке.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого (цивільного відповідача), потерпілому (цивільному позивачу) було спричинено тілесні ушкодження у вигляді травми голови з проявами черепно-мозкової травми у вигляді забиття головного мозку середнього ступеня і внутрішньо-мозковими змінами та переломом суглобового відростка нижньої щелепи зліва, які за ступенем тяжкості згідно висновку судово-медичної експертизи №317 від 05 травня 2020 року, належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Як вбачається із листів непрацездатності, а також додатку на МСЕК, рецензії, виписки із амбулаторної карти хворого за №87, консиліуму від 25 травня 2020 року, ОСОБА_5 перебував на лікуванні з 18 лютого 2020 року по 25 травня 2020 року (всього 98 днів). 25 травня 2020 року консиліумом лікарів було прийнято рішення щодо оформлення медичної документації на МСЕК, при цьому 10 червня 2020 року був оглянутий МСЕК, за рішенням якої не був визнаний інвалідом, при цьому потребував подальшого лікування, після якого 06 серпня 2020 року за висновком МСЕК, останньому вперше встановлено третю групу інвалідності, загального захворювання, на строк до 01 вересня 2021 року.

В силу ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (з наступними змінами) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, її майну чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Зі змісту ч.1 ст.1195 ЦК України вбачається, що шкода завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається із втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Тобто на користь потерпілого відшкодовуються витрати, які пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.
За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).
Положенням ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_5 внаслідок протиправних (неправомірних дій) обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілий тривалий час знаходився на стаціонарних та амбулаторних лікуваннях у медичних закладах, про що зазначено вище.
З виписки №03236 із медичної карти стаціонарного хворого від 20 березня 2020 року, а також виписок із історії хвороби №00490 від 21 лютого 2020 року та №00897 від 06 травня 2020 року, видно, що ОСОБА_5 було призначено лікування наступними медикаментами: бліцеф, дексалгін, маніт, дексон, магнезія, рибоксин, аспаркам, нейротропін, фуросемід, сорбілакт, сібазон, декса, анальгін, вітамін С, вітамін групи В, церегін, дімедрол, платифілін, АТФ, тівортін, неогабін, а також 21 лютого та 06 березня 2020 року ОСОБА_5 було проведено КТ обстеження.
Згідно доданих цивільним позивачем до поданого позову копій фіскальних чеків, вбачається, що ОСОБА_5 придбав медичні препарати, які збігаються із призначеннями лікарів вказаними у вищезазначених виписках з історії його хвороби, на загальну суму 6182,48 грн.
Також позивачем 06 березня 2020 року за проведення КТ головного мозку було оплачено 950 грн.
Щодо інших витрат на придбання медичних препаратів, які зазначені в наданих цивільним позивачем фіскальних та товарних чеках, то суд не може взяти їх до уваги, як належні, допустимі, достатні і достовірні докази понесених ОСОБА_5 матеріальних витрат, оскільки такими не підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між даними витратами та лікуванням тілесних ушкоджень, які ОСОБА_5 отримав 18 лютого 2020 року.
Поряд з цим, суд зазначає, що позивачем надано копії фіскальних чеків, які повторюються.
Крім того, на підтвердження розміру понесеної матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_5 представив додаток до епікризу медичної карти стаціонарного хворого, у якому перераховано медикаменти на загальну суму 1180,27 грн., при цьому жодних підтверджуючих фінансових документів, які б свідчили про те, що цивільний позивач витратив кошти на придбання зазначених в епікризі медикаментів, суду не надано.
Як вбачається із змісту додатку до епікризу медичної карти стаціонарного хворого, у ньому зазначено перелік медикаментів, їх вартість та відбиток штампу відпущено, при цьому відсутні будь-які реквізити аптеки чи іншого закладу, яким відпускалися медикаменти.
Суд, також не приймає до уваги, як належний та допустимий доказ того, що ОСОБА_5 12 березня 2020 року проводив КТ голови з контрастом, фіскальний чек від 12 березня 2020 року на суму 1900 грн, оскільки із представлених виписок із історії хвороби стаціонарного хворого, вбачається, що ОСОБА_5 - КТ остеження було проведено лише 21 лютого та 06 березня 2020 року.
За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення витрат на лікування на суму 25960 грн, є частково обґрунтованими, а отже підлягають до часткового задоволення в сумі 7132,48 грн.

Також, суд, вбачає наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи із наступного.
У відповідності із ч.1, п.п.1, 2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п.п.9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із наступними змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_5 у зв`язку із отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тривалість цих страждань, що вимушені зміни у його життєвих стосунках були довготривалими, оскільки до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які були спричинені ОСОБА_5 , законодавець відносить ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, з урахуванням майнового стану цивільного відповідача ОСОБА_3 , який офіційно ніде не працює, їздить на заробітки за кордон, при цьому має на утриманні малолітню дитину та вагітну дружину та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн., слід задовольнити частково на суму 60000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання - за ч.1 ст. 122 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 матеріальну шкоду в сумі 7132,48 грн та моральну шкоду в сумі 60000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляція на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1