Справа № 743/92/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/829/20
Категорія - ч.1 ст. 125 КК України. Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000507 від 08 листопада 2019 року за апеляційною скаргою заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2020 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 14 лютого 2020 року вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 286 КК України до 2 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 680 гривень.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 07 листопада 2019 року у невстановлений час, на кухні будинку по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно завдав малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чисельних ударів в область голови та тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді синців та забиття м`яких тканин обох верхніх та лівої нижньої кінцівки, садна лівої нижньої кінцівки, крововиливу в кон`юнктиву правого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності.

У жовтні-листопаді 2019 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_6 у будинку на території господарства по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно завдав малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , декілька ударів в область тулуба та нижніх кінцівок, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді синців обох нижніх кінцівок та лівої сідниці, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким визнати обтяжуючою обставиною вчинення злочину щодо осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах, виключити з вироку посилання на каяття обвинуваченого та призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді 180 годин громадських робіт. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднати не відбуту частину додаткового покарання за попереднім вироком від 14.02.2020 у виді 10 місяців позбавлення права керування транспортними засобами та остаточно визначити покарання у виді 180 годин громадських робіт з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 місяців.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд безпідставно виключив з об`єму обвинувачення таку обтяжуючу покарання обставину, як вчинення злочину щодо осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах. Під час досудового та судового слідства беззаперечно був встановлений факт проживання ОСОБА_6 однією сім`єю з потерпілими, які є його падчерками.

Крім того, суд допустив суперечності у своєму вироку, вказавши на те, що обставин, які б пом`якшували покарання не встановлено, при цьому вказав, що при призначенні покарання враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненому, що вплинуло на призначений вид та розмір покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 застосував насильство по відношенню до двох малолітніх дівчат, і окрім фізичних травм вони отримали і психологічну травму. При цьому, привід для побиття дівчат був нікчемним, запізнення зі школи, саме в цей час десятирічна дівчинка мала б доглядати молодших дітей. Те, що злочин був вчинений вітчимом, свідчить про домашнє насильство з його боку та жодним чином не співмірне із заходами виховання, як на це вказував під час допиту обвинувачений ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 не працює, факт його неофіційного працевлаштування нічим не підтверджений, із показань малолітніх потерпілих убачається, що ОСОБА_6 та матір потерпілих часто зловживають алкогольними напоями, що піддає сумніву версію обвинуваченого про наявність постійного місця роботи в м. Києві.

На думку прокурора, штраф, призначений судом ОСОБА_6 в якості покарання може бути сплачений з бюджету родини, яка є багатодітною та отримує соціальні виплати, а відтак потерпілою стороною знову виступатимуть діти, які будуть позбавлені грошових коштів на суму штрафу.

За правилами ч. 4 ст. 70 КК України, при призначені остаточного покарання, суд мав приєднати повністю або частково невідбуту частину додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, призначеного вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2020 року, за яким основне покарання у виді арешту було відбуте ОСОБА_6 у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечував проти доводів прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень малолітнім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються та колегією суддів не перевіряються.

Відповідно до ч. 1 п. 2 та 4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною другою вказаної статті визначено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З матеріалів справи убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час проживає з ОСОБА_11 без реєстрації шлюбу, у них є троє спільних дітей, а також з ними проживають діти ОСОБА_11 від першого шлюбу.

Обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснював, що він займається вихованням всіх дітей, в тому числі і старших дітей дружини дівчат ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не заперечував що з цією метою використовує ремінь або лінійку, коли діти не слухаються.

З показань малолітніх потерпілих убачається, що виховання ОСОБА_6 полягає у тому, що він переклав на малолітніх дівчат обов`язки по догляду за своїми трьома малолітніми дітьми, при цьому, позбавивши нерідних дочок можливості гратися, спілкуватися з друзями та займатися тими справами, які їм до вподоби.

Близькими родичами та члени сім`ї, згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України, є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

За таких обставин доводи прокурора, про встановлення факту проживання обвинуваченого та потерпілих однією сім`єю, знайшли своє підтвердження, малолітні потерпілі стали проживати окремо від матері та обвинуваченого ОСОБА_6 після їх побиття, а тому наявна обставина, що обтяжує покарання, відповідно до п.6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, вчинення злочину щодо осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах, є цілком обґрунтованими.

Положення ст. 65 КК України вимагають при призначенні покарання, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Частиною 4 ст. 70 КК України передбачена ситуація, коли після постановлення вироку, але до, у процесі чи після повного відбуття призначеного покарання, встановлюється, що засуджений винен ще в іншому злочині чи інших злочинах, вчинених ним до винесення попереднього вироку.

14 лютого 2020 року вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області ОСОБА_14 був засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до 2 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Побиття малолітніх дітей своєї співмешканки вчинив у жовтні-листопаді 2019 року та 7 листопада 2019 року. У даному випадку має місце сукупність злочинів, особливість якої полягає лише у тому, що вчинені ОСОБА_6 злочини були розкриті в різний час, у зв`язку з чим і покарання за їх сукупністю призначається не одним, а кількома вироками.

Прохання прокурора за правилами ч. 4 ст. 70 КК України приєднати тільки 10 місяців позбавлення права керування транспортними засобами не відповідає змісту ст. 70 КК України, яка визначає обов`язкові, в тому числі для суду та прокурора правила складання покарання за сукупністю злочинів за двома вироками. Зокрема ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, що у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Суд першої інстанції, призначивши покарання за розкриті злочини, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, зобов`язаний був призначити покарання за сукупністю злочинів за двома вироками, беручи до уваги зміст частин 1 -3 названої статті, чого не зробив, не застосувавши кримінальний закон, який підлягав застосуванню. У таких випадках складанню підлягає основне і додаткове покарання у розмірі визначеному судом за попереднім вироком, а відбуте покарання зараховується в строк остаточного покарання за правилами ст. 72 КК України.

З досудової доповіді органу з питань пробації убачається, що за даними ДОП Ріпкинського ВП Чернігівського ВП ГУНП України в Чернігівській області та представника служби у справах сім`ї, ОСОБА_6 схильний до агресії та застосування насильницьких дій. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 оцінений як дуже високий, так само, як і ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі і для окремих осіб.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не займається суспільно корисною працею, посередньо характеризується як особа, що зловживає спиртними напоями, а тому заслуговує на більш суворе покарання ніж штраф та застосування принципу повного складання призначених покарань за двома вироками.

На час постановлення даного вироку, 30 вересня 2020 року, основне покарання за вироком від 14.02.2020 року у вигляді двох місяців арешту ОСОБА_6 відбув у період з 27 травня по 27 липня 2020 року, проте, продовжує відбувати строк додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобам, що повинно бути враховано під час ухвалення даного вироку.

При складанні покарань, колегія суддів керується вимогами ч.2 ст. 70 КК України та положеннями ст. 72 КК України, згідно яких одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-407, 409, 420, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 в частині виключення обтяжуючої обставини та призначення покарання скасувати.

Визнати обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 - вчинення кримінального правопорушення щодо осіб, з якими він перебуває у сімейних відносинах, та виключити з вироку посилання на щире каяття винного.

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України призначити покарання у виді 180 годин громадських робіт.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання призначеного за цим вироком повністю приєднати покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2020 року та остаточно за сукупністю злочинів за двома вироками призначити покарання у виді 02 місяців 22 днів арешту з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Зарахувати засудженому ОСОБА_6 в строк відбуття основного покарання у виді арешту термін перебування його під арештом з 27 травня по 27 липня 2020 року.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17