Провадження № 1-кс/344/5669/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , яке погоджено з прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487 від 04.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 .

Так, 04 червня 2020 року приблизно о 16 годині 55 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи спеціалізованим вантажним фургоном марки MAN LE180 реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався автодорогою Н-10 «Стрий Чернівці Мамалига» у напрямку м. Стрий. Проїжджаючи прямою ділянкою дороги вулиці Данила Галицького м. Болехів Івано-Франківської області, ОСОБА_5 наближався до перехрещення з другорядною дорогою вулиці О. Кобилянської, рухаючись із швидкістю 64,3 км/год, яка згідно вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, перевищує максимально дозволену швидкість у населених пунктах.

В цей час з вул. О. Кобилянської до головної дороги під`їхав велосипедист ОСОБА_8 та почав переїжджати через головну дорогу рухаючись зліва на право та дещо по діагоналі з віддаленням відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 .

Водій ОСОБА_5 маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_8 , який з моменту виїзду на головну дорогу постійно перебував у полі його зору, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, діючи із порушенням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 . Згідно висновку експерта № СЕ-19/109/13/3-881ІТ/20 від 12.11.2020 рухаючись із максимально дозволеною швидкістю 50 км/год водій автомобіля мав технічну можливість попередити ДТП шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.

При цьому ОСОБА_5 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.3. б), д); п. 12.1., п. 12.3. та п. 12.4.

У результаті порушення водієм ОСОБА_5 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 36 від 10.07.2020, отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми грудної клітки та органів черевної порожнини з множинними переломами ребер справа, крововиливами в міжреберні м`язи, під пристінкову плевру та пошкодженням пристінкової плеври в місцях переломів ребер, забоєм та розривами правої легені, крововиливом в праву плевральну порожнину, з розривами великої долі печінки, крововиливом в черевну порожнину з розвитком тяжкого травматичного шоку, від яких в автомобілі швидкої медичної допомоги по дорозі в лікувальний заклад настала його смерть.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Абзацом 175 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено термін «обґрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, раніше не судимий, якому вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю підтверджується зібраними доказами у кримінальному провадженні: протоколом огляду місця події, висновками інженерно-транспортних та судово-медичних експертиз, висновком комплексної судової фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи та іншими доказами у кримінальному провадженні.

Злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 у відповідності до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки санкція інкримінованої йому частини статті передбачає максимальне покарання у вигляді восьми років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення за яке передбачено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, ОСОБА_5 в подальшому може переховуватись від органів слідства та суду.

У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

п. 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі та він усвідомлює про можливе призначення такого покарання в разі доведення його вини в суді;

п. 3 - незаконно впливати на свідків, оскільки підозрюваному ОСОБА_5 відомі анкетні дані учасників кримінального провадження;

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Враховуючи викладене вважаю, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

До органів досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків у відповідності до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. У зв`язку з цим вважаю, що підстав для застосування запобіжного у вигляді особистої поруки не має. Окрім цього, вказаний запобіжний захід недостатній для запобігання зазначеним ризикам.

Інший вид запобіжного заходу заставу, застосувати відносно підозрюваного також неможливо, оскільки відсутня інформація щодо постійного джерела доходів та власних коштів, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а у даному випадку вважаю, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе запобігти таким ризикам.

Прокурор клопотання підтримав з мотивів наведених в ньому, просив клопотання задовольнити.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, та його захисника дослідивши матеріали клопотання вважаю наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

З матеріалів клопотання вбачається, що 19 листопада 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, висновками інженерно-транспортних та судово-медичних експертиз, висновком комплексної судової фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи та іншими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В той же час враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція інкримінованої йому частини статті передбачає максимальне покарання у вигляді восьми років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Усвідомлюючи неминучість покарання ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду у зазначеному кримінальному провадженні, впливати на свідків, через що застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити частково та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання, за адресою АДРЕСА_1 , з 21-00 год. по 07-00 год., без дозволу слідчого, прокурора, або суду, на строк два місяці, в межах строку досудового розслідування, із забороною залишати місце проживання з покладенням на нього додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором частково обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Ч. 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити частково.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонивши йому з 21-00 год. по 07-00 год., залишати місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на строк два місяці до 19.01.2021 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на строк два місяці обов`язки:

1) прибувати до слідчого СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , прокурора та суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

3) утримуватися від спілкування з усіма свідками у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон. Інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , а контроль за її виконанням покласти на прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 23.11.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1