ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/734/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНС: 707/1897/20 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000611 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Свидівок, Черкаського району Черкаської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на один місяць.

Початок відбування строку покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з дня його затримання на виконання вироку суду.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів на суму 653,80 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 17.06.2020 близько 17 год., діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи неподалік від магазину «АТБ - маркет», що знаходиться по вул. Онопрієнка 1, м. Черкаси Черкаської області, незаконно придбав, а саме знайшов поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною, яку поклав до свого гаманця та в подальшому виклав на переднє пасажирське сидіння автомобіля марки ВАЗ 2107 (червоного кольору), д.н.з. НОМЕР_1 , залишивши зберігати для власного вживання без мети збуту.
18.06.2020 близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_7 , рухаючись на автомобілі марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 по об`їзній дорозі сполучення с. Геронимівка с. Руська Поляна Черкаського району, Черкаської області, був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху України та під час спілкування з останніми, при візуальному огляді автомобіля, працівниками поліції, виявлено поліетиленовий пакет з речовиною рожевого кольору ззовні схожою на амфетамін.

В подальшому, 18.06.2020 в період часу з 03 год. 15 хв. до 03 год. 48 хв., під час проведення обшуку автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , на передньому пасажирському сидінні виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною рожевого кольору, яка згідно висновку експерта № 2/1253 від 25.06.2020 містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою в перерахунку на амфетамін - основу 0,223 грама.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 10.09.2020 щодо ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначити покарання у виді штрафу.
Захисник не погоджується з посиланням суду у вироку на те, що з матеріалів кримінального провадження не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , що суперечить обвинувальному акту, де органом досудового розслідування і прокурором встановлена наявність передбаченої ст. 66 КК України обставини щире каяття. Стверджує, що висновки суду про відсутність щирого каяття у ОСОБА_7 , з урахуванням судового розгляду у спрощеному провадженні, ґрунтуються виключно на тому, що останній самостійно не повідомив би працівників поліції про наявність у нього психотропної речовини. На думку сторони захисту такий виновок суду суперечить самому поняттю «щире каяття». Звертає увагу на те, що обвинувачений засудив власну поведінку, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно видав наявну у нього психотропну речовину і не приховував інформацію де її здобув.
Також вказує на помилковість висновків суду про те, що обвинувачений не повідомив «розповсюджувачів» психотропної речовини, оскільки з встановлених судом фактичних обставин провадження вбачається, що ОСОБА_7 знайшов психотропну речовину, крім того останній співпрацював з правоохоронними органами, повідомив відому йому інформацію щодо виявленої у нього речовини і не володів інформацією щодо «точок» її збуту. При цьому зазначає про необґрунтованість тверджень суду першої інстанції на вживання ОСОБА_7 психотропної речовини і вчинення проступку під її дією, чого не вбачається з матеріалів кримінального провадження.
Висновок суду, в обґрунтування неможливості призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу про те, що він не працює, захисник вважає недоречним, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних щодо фінансового стану ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, просить призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 309 КК України покрання у виді штрафу, врахувавши, окрім іншого те, що він з середини серпня 2020 року проходив стажування і з 18.09.2020 офіційно працевлаштований в ПП «Сокол-5000» на посаду столяр будівельник, а його дружина також має офіційний дохід. При цьому просить врахувати усталену практику судів в подібних справах, коли особам за майже аналогічних обставин провадження та розміру психотропної речовини, призначалось покарання у виді штрафу.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги у повному обсязі, прокурора про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 до задоволення не належить.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 10.09.2020 щодо ОСОБА_7 відповідає.
Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, встановленим органом досудового розлідування та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, перевезення та зберігання психотропних речовин без мети збуту, колегія суддів визнає правильною.

Процедура розгляду обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у спрощеному провадженні, судом першої інстанції дотримана.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок надмірної суворості, колегія суддів виходить з положень ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Статтею 65 КК України передбачено, що покарання призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення у виді кримінального проступку, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ) та за місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ) характеризується посередньо, на спеціальних обліках у лкарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий, є батьком двох малолітніх дітей, не працює, при невстановленні обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що його обтяжує, обгрунтовано призначив покарання в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту на мінімально передбачений ст. 60 КК України строк.

З огляду на вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку з прямим умислом, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, з мотивів зняття емоційного напруження для власного вживання, підстав для призначення йому за ч. 1 ст. 309 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вид та розмір призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і, з огляду на встановлене, не вбачає підстав для призначення обвинуваченому іншого за видом покарання штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України.

При цьому враховується, що ОСОБА_7 свідомо порушив правила поведінки, встановлені державою та закріплені в нормативно-правових актах, без реальних на те підстав, бажаючи, як про це свідчать його письмові пояснення, зняти стрес, дізнався, де можливо придбати, шляхом знахідки, психотропну речовину і був упевнений, що у виявленому ним пакеті буде саме амфетамін, а не інша невідома речовина, яку б особа остерігалася вжити через невідомі її властивості. Про знайдену психотропну речовину ОСОБА_7 не повідомив в правоохоронні органи і добровільно її не видав працівникам поліції, будучи зупиненим на транспортному засобі за порушення ПДР України. Наразі психотропна речовина була виявлена праівниками поліції в ході візуального огляду транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність, станом на 10.09.2020, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, враховуючи положення ст. 53 КК України, оскільки з обвинувального акта, зміст якого був відомий обвинуваченому, вбачається, що він не працює. З письмових пояснень ОСОБА_7 , які були надані суду та оцінені у судовому рішенні, як і з долученої харектиристики з місця реєстрації, не вбачається даних про працевлаштування останнього чи отримання доходів з інших законних джерел.

До апеляційної скарги захисником долучено довідку ПП «Сокол-5000» про те, що ОСОБА_7 з 18.09.2020 офіційно працевлаштований на посаду столяр будівельник, а також характеристику про те, що останній з 01.09.2020 проходив на підприємстві стажування і зарекомендував себе з позитивної сторони.

Колегія суддів враховує наведені дані, однак не вважає їх такими, що вказують на можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, на чому наполягає сторона захисту, або у виді виправних робіт, оскільки ОСОБА_7 офіційно працевлаштований на ПП «Сокол-5000» лише з 18.09.2020, тобто після постановлення вироку щодо нього в даному кримінальному провадженні, розуміючи невідворотність призначеного покарання у виді ізоляції від суспільства. Жодних дій, які б вказували на усвідомлення своєї протиправної поведінки та намагання стати на шлях виправлення у період з моменту порушення кримінального провадження в червні 2020 року до постановлення місцевим судом вироку, обвинуваченим ОСОБА_7 не вчинялось, а початок його стажування з 01.09.2020, не свідчить про протилежне.

Не вказує на можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання до штрафу і довідка, долучена стороною захисту до апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_10 працевлаштована та отримує дохід, оскільки покарання призначається з урахуванням принципу індивідуалізації і його тягар несе виключно особа, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Колегія суддів також не вбачає підстав для визнання в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, з огляду на наступне.

Письмові пояснення ОСОБА_7 , в яких він визнає свою винуватість у вчиненому, судом апеляційної інстанції визнаються лише способом максимального пом`якшення покарання і не вказують на критичну оцінку останнім своєї злочинної поведінки і готовності нести кримінальну відповідальність. Крім того, матеріали кримінального провадження не вказують на те, що ОСОБА_7 своїми добровільними активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування у з`ясуванні обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Колегія суддів звертає увагу на те, що повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві. Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. З огляду на наведене, посилання сторони захисту на практику призначення конкретного покарання в інших кримінальних провадженнях, не узгоджуються з загальними засадами призначення покарання, з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження і даних про особу винного.
З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 законним і обґрунтованим та не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий:

Судді: