Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
08 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000381 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крилів Корецького району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500 грн.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 10 жовтня 2017 року о 01.00 год, перебуваючи на площадці четвертого поверху під`їзду № 3, що знаходиться в будинку № 61 на вул. Київській в м. Корець Рівненської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс сусіду ОСОБА_8 не менше семи ударів тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, заподіявши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

У поданих апеляційних скаргах:

Захисник-адвокат ОСОБА_9 , покликаючись на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції, доводить, що судом в основу обвинувального вироку, на його думку, покладені недостовірні докази, які побудовані на припущеннях, в тому числі, ряд висновків судово-медичних експертиз, які не підтверджують вину ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Зазначає, що між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_8 тривалий час існували неприязні відносини, які виникли внаслідок ряду неправомірних дій зі сторони потерпілого по відношенню до обвинуваченого та його сім`ї, а тому суд, на його думку, не дав відповідної правової оцінки діям ОСОБА_5 , який захищався від неправомірних дій ОСОБА_8 , як не взяв до уваги показання свідків та факт спричинення ОСОБА_8 обвинуваченому тілесних ушкоджень, про що внесено відомості в ЄРДР. Просить скасувати вирок, як незаконний, за відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, із закриттям кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 , покликаючись на незаконність вироку, вказує, що судом невірно кваліфіковано його дії по відношенню до потерпілого та вирішено питання цивільного позову ОСОБА_8 . Доводить, що стягнута судом моральна шкода в розмірі 2500 грн є для нього непосильною, оскільки він являється інвалідом третьої групи внаслідок захворювання раку крові, та потребує постійного лікування, яке дороговартісне.

Просить вирок скасувати, кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відмовивши в позові.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 подав письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, підтримане захисником-адвокатом ОСОБА_7 , і просить з цих підстав кримінальне провадження закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали клопотання про звільнення обвиунваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, думку прокурора, яка не заперечила проти поданого клопотання, перевіривши вирок суду в межах доводів апеляційних скарг, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана правильна юридична оцінка.

Твердження, викладені в апеляційних скаргах апелянтів, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, побудованих на недостовірних, з їхнього погляду, доказах, а також доводи щодо відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, спростовуються зібраними у справі доказами, і не заслуговують на увагу.
Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до набрання вироком законної сили минуло три роки.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.
Згідно ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року), інкримінований обвинуваченому ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості ( нетяжких злочинів в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року).
З моменту внесення відомостей до ЄРДР 10.10.2017 року до моменту звернення із даним клопотанням ( понад три роки ) ОСОБА_5 у розшуку не перебував, від слідства і суду не ухилявся і інших злочинів не вчиняв, що не знайшло заперечень з боку учасників судового розгляду.

За змістом ст.ст. 284-288 КПК України правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , який надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі спливу строків давності, вчинив даний злочин в жовтні місяці 2017 року, і на момент розгляду справи апеляційним судом закінчилися передбачені ст. 49 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності,

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження, що не позбавляє потерпілого права звернення з вимогам щодо відшкодування завданої шкоди в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вказаних норм закону вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, підлягає скасуванню із закриттям справи щодо нього за закінченням строків давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, 404-405, п. 1 ч. 2 ст. 284, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_5 скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду учасниками судового провадження протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 10.12.2020 року