ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/172/21 Справа № 205/3/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
третьої особи, щодо майна
якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000638,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000638 від 29 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, було задоволено.
Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль Форд Сієрра, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключ від замку запалення, що мають суттєве значення для проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження.
Рішення суду обґрунтовано тим, що з наданих матеріалів вбачається наявність сукупності підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно за своєю суттю відповідає критеріям, які встановлені кримінальним процесуальним законодавством для речових доказів кримінального правопорушення.
Оскільки вказане рухоме майно відповідає критеріям, визначеним ст.ст. 98 та 167 КПК України, і щодо нього є підтверджені ризики втрати в подальшому шляхом знищення, незастосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Тобто, необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже існує можливість використання даного майна як доказу у кримінальному провадженні.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт предмету в межах кримінального провадження №0000638 від 29.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 290 КПК України, та зобов`язати повернути вказане майно особі, у якої таке майно було вилучено.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення норм чинного законодавства ні під час тимчасового вилучення майна, ні після здійснення дій, передбачених ч. 3 ст. 168 КПК України, слідчим, прокурором або іншою уповноваженою службовою особою так і не надано копію протоколу особі, у якої вилучено майно, а саме ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом Ford Sierra державний номер, НОМЕР_1 .
Вказує на те, що клопотання повинно було бути розглянуто слідчим суддею, судом не пізніше 2 днів з дня його надходження до суду, а саме не пізніше 06 січня 2021 року, а ухвала про арешт тимчасово вилученого майна мала б бути постановлена слідчим суддею, судом не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, а саме не пізніше 07 січня 2021 року.
Звертає увагу, що на дату подання даної скарги експертиза транспортного засобу не проведена, матеріали справи також не містять висновку експерта, а ухвала прийнята лише на підставі клопотання прокурора та доданих до нього документів.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, полягає у тому, що 28 грудня 2020 року до Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області надійшли матеріали співробітників про те, що 28 грудня 2020 року близько 23 години 21 хвилин за адресою: м. Дніпро, вул. Олександрова, біля буд. 1, було зупинено транспортний засіб Форд Сієрра, держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 . Останній надав співробітникам поліції для огляду відчинений автомобіль, в ході огляду якого було виявлено втручання до VIN-коду кузова: під пасажирським сидінням автомобіля зазначено VIN-код № НОМЕР_3 , який відрізняється від металу та фарби автомобіля. Інших місць знаходження VIN-коду на транспортному засобі не виявлено.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником є ОСОБА_8 , а під час зупинки транспортний засіб знаходився під керуванням ОСОБА_7 .
Автомобіль в ході огляду було вилучено до штрафмайданчику Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, також вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключ від замку запалення.
29.12.2020 року за даним фактом Новокодацьким ВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000638 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.
Постановою т.в.о. начальника СД Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 29 грудня 2020 року транспортний засіб марки Форд Сієрра, держномер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключ від замку запалення було визнано речовими доказами.
З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.
З наданих матеріалів випливає, що прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, у якому просив накласти арешт на вищезазначене майно до скасування арешту у встановленому законом порядку.
Так, з метою досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, а також з метою проведення повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування, встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, виявлення, вилучення, збереження предметів злочинної діяльності, а також речових доказів, які самі по собі, або в сукупності з іншими речовими доказам можуть відігравати важливе значення під час проведення подальшого досудового розслідування, а також враховуючи необхідність призначення і проведення експертного дослідження конструкції кузова, номерів вузлів і агрегатів транспортного засобу задля підтвердження або спростування факту знищення, підробки, заміни ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміну без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу, що передбачено статтею 290 КК України, саме експертним шляхом, слідчим суддею цілком законно та обгрунтовано в даному випадку було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вказаний у клопотанні тимчасово вилучений автомобіль, а також ключ від цього автомобіля та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу.
Таким чином, в даному конкретному випадку колегія суддів цілком погоджується з висновком слідчого судді про доведення заявлених органом досудового розслідування у сукупності з встановленими фактичними даними ризиків відчуження, переховування та знищення предмету злочину, та вважає, що хоча вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, він також є найбільш ефективним, у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаного транспортного засобу, не допущення його приховування, відчуження, перетворення, пересування, зникнення, неможливо, у зв`язку з чим не застосування вказаного заходу може призвести до зазначених ризиків.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000638 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4