Справа № 366/208/20
Провадження № 1-кп/366/36/21
В И Р О К
Іменем України
08 лютого 2021 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючий суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , законних представників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 , законного представника потерпілого ОСОБА_11 , спеціаліста ОСОБА_12 , спеціаліста ОСОБА_13 , спеціаліста ОСОБА_14 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків кримінальне провадження № 0000425 від 30.11.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макарівка, Іванківського району, Київської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , студента 2 курсу Державного професійно-технічного навчального закладу «Бородянський професійно-аграрний ліцей», не одруженого, не працює, з повною загальною середньою освітою, відповідно до положень ст. 89 КК України, вважається таким, що не має судимості, за ч. 2 ст. 187 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Іванків, Київської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , з базовою середньою освітою, учня 11 класу Іванківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Так, 30.11.2019 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з розподілом між собою обов`язків, перебуваючи біля пам`ятника воїнам визволителям, що на території центрального парку, по АДРЕСА_4 , з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_11 , 2004 року народження, здійснили напад на останнього, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи. В подальшому, ОСОБА_6 , тримаючи у руці гострий скляний уламок із горловиною, розмахуючи їм у полі зору та в безпосередній близкості до ОСОБА_11 , демонстрував таким чином свій намір застосувати до потерпілого насильство, небезпечне для життя та здоров`я, а ОСОБА_5 , який діяв з ОСОБА_6 , узгоджено та висловлював у бік ОСОБА_11 погрози вчинити фізичну розправу у разі невиконання вимоги віддати мобільний телефон та грошові кошти, які останній сприймав як реальні та переймаючись за своє здоров`я, оцінюючи обстановку, що склалась, передав останнім грошові кошти у сумі 150 гривень.

Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, а викраденими грошовими коштами розпорядились на власний розсуд.

Зазначеними діями, які виразилися у вчинені нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 187 КК України
У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вину у пред`явленому обвинувачені визнали повністю, щиро розкаялись та просили вибачення у потерпілого.
Будучи допитаний як обвинувачений, ОСОБА_5 показав суду, що 30.11.2019 року, він з ОСОБА_15 сиділи в ДК в смт. Іванків. Потім до них підійшов ОСОБА_16 , та поскаржився, що його образив, як потім стало відомо, ОСОБА_11 . Потім ОСОБА_17 запропонував піти і поговорити зі ОСОБА_18 , щоб у майбутньому він не ображав молодших. Прийшли у парк, та біля пам`ятника ОСОБА_17 почав розмову із ОСОБА_19 , пізніше він також приєднався до них, а ще згодом і Лямпарський. Потім ОСОБА_20 спитав у ОСОБА_19 чи є у нього гроші. Після цього, ОСОБА_21 мабуть злякався, дістав гаманець і дістав 100 гривень, щоб вони від нього відчепились. Але вони ОСОБА_19 не відпустили, і продовжили з ним розмовляти. Потім він запитав у ОСОБА_19 , чи є в нього мобільний телефон. В подальшому, він, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 пішли до бесідки, яка називається «Берізка», де він сказав потерпілому ОСОБА_19 , якщо той не віддасть телефон , то його втоплять у річці. Потім Лямпарський знайшов біля бесідки порожню скляну пляшку і розбив її, після чого ОСОБА_19 дав їм ще 50 гривень. Після цього вони сказали потерпілому, що в нього є 10 секунд. Потім він та ОСОБА_20 пішли до магазину, де придбали 3 пачки цигарок, та повернулись до ДК, де і були затримані працівниками поліції. У вчиненому розкаюється. Грошові кошти у сумі 150 гривень, він майже відразу повернув потерпілому.

Допитаний як обвинувачений ОСОБА_6 , показав суду, що 30.11.2019 року, він приїхав до смт. Іванків, і пішов у парк. У парку він зустрів хлопців, які вели бесіду з потерпілим ОСОБА_19 . Під час розмови, ОСОБА_17 погрожував потерпілому, після чого останній дав 100 гривень. Потім ОСОБА_22 просив у потерпілого телефон, але той відмовився надавати, сказавши, що телефон належить його братові. В подальшому ОСОБА_17 пішов, а він, ОСОБА_19 та ОСОБА_23 пішли до бесідки, де він побачив пляшку, підняв, розбив, обійшов потерпілого ОСОБА_19 та ОСОБА_23 по колу, після чого викинув залишки пляшки. Потім ОСОБА_19 дав ще 50 гривень.

Допитаний як потерпілий ОСОБА_11 показав суду, що на час вчинення злочину з ОСОБА_20 та ОСОБА_23 не був знайомий. Приїхав з батьками до смт. Іванків у справах. Зателефонувала ОСОБА_24 і запропонувала прогулятися по місцевому парку. Зустрілися. ОСОБА_24 прийшла з подругою ОСОБА_25 . По дорозі зустріли ОСОБА_26 , який знімав на відео дівчат. Останні попросили зробити зауваження ОСОБА_16 , щоб той не знімав. Він зробив зауваження ОСОБА_16 і вони пішли далі. Пішли за пам`ятник, сиділи і розмовляли. Потім до них підійшов ОСОБА_17 з ОСОБА_23 і почали словесно йому погрожувати. Зав`язалася розмова. Він сказав, що повинен йти вже на автобус, однак ніхто не реагував. Повторив це тричі. ОСОБА_17 вдарив його три рази по обличчю, за те, що перебив його розмову. Потім підійшов ОСОБА_20 . Він запропонував ОСОБА_17 і ОСОБА_23 100 гривень, щоб ті його відпустили. Лямпарський ці гроші забрав. Потім ОСОБА_17 пішов. Каліверда з ОСОБА_20 почали погрожувати йому, що кинуть у річку або будуть катати в багажнику. Лямпарський розбив пляшку, зробив коло і продовжував стояти позаду нього. Каліверда стояв навпроти нього. Пляшкою ОСОБА_20 не погрожував. Він злякався і запропонував хлопцям останні 50 грн. Лямпарський гроші забрав. Тоді потерпілий попросився, щоб його відпустили. Він побіг спочатку до магазину «Кооператор», а потім до поліції. Претензій до ОСОБА_17 не пред`являв.

Зазначені показання потерпілого узгоджуються з іншими наданими стороною обвинувачення доказами, що свідчить про їх правдивість, а тому не вірити їм у суду підстав не має.
Крім того, судом у судовому засіданні було допитано свідків обвинувачення: ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 .
Свідок ОСОБА_27 суду пояснила, що з ОСОБА_23 і Лямпарським знайомі. З потерпілим ОСОБА_19 знайома, однак станом на час розгляду справи стосунки не підтримує. Того дня, вони з потерпілим і подругою ОСОБА_33 гуляли по парку. Скорик зробив зауваження ОСОБА_34 , оскільки останній знімав дівчат на телефон. ОСОБА_16 відповів, що не твоя справа, що хочу, той роблю. Скорик сказав ОСОБА_16 , щоб той не грубив. Вони ( ОСОБА_19 , ОСОБА_33 і свідок) пішли далі до пам`ятника. Пізніше до них підійшли ОСОБА_23 і ОСОБА_17 , почали розмовляти зі ОСОБА_19 . Розмовляли спокійно, підвищеного голосу вона не чула. Розмовляли і почали відходити вперед по дорозі. Потім до них підійшов ОСОБА_20 . Продовжували розмовляти і відходили все далі, зупинилися біля бесідки. Про що вони розмовляли не було чути. Їх не було хвилин 10-15. Ніяких підозрілих голосів чи звуків не було чути. Потім вона побачила, що ОСОБА_19 почав бігти. На її питання ти куди, зачекай, ОСОБА_19 не відповів. З подругою намагалася наздогнати, однак не вийшло. Вона в розмову не втручалася, і за хлопцями не пішла, оскільки розмова була спокійною. Бійки не бачила.

Свідок ОСОБА_28 суду показав, що з ОСОБА_23 і Лямпарським знайомі. Потерпілого ОСОБА_19 раніше не знав. Гуляв по парку з ОСОБА_20 і ОСОБА_23 і дівчатами. Зустріли ОСОБА_19 . Зав`язалася розмова ОСОБА_19 з ОСОБА_20 . ОСОБА_19 дав останньому 100 грн, щоб той відчепився. Він вважає, що ОСОБА_19 дав гроші ОСОБА_20 за те, що потерпілий був сам, а їх троє ( ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 ). ОСОБА_35 ніхто не вимагав, фізичні дії не застосовував. Тільки один раз він, особисто, штовхнув потерпілого в плече. Ударів потерпілому ніяких не наносив. Після цього ОСОБА_19 запропонував ОСОБА_20 100 грн. Ніяких тілесних ушкоджень він не спричиняв ОСОБА_19 . Все решта не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_29 показав суду, що він гуляв по парку. Там побачив потерпілого з дівчиною на ім`я ОСОБА_36 . Він привітався з нею, а ОСОБА_19 образив його. Свідок пішов до ОСОБА_23 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 і розповів їм про те, що ОСОБА_19 його образив. Потім він, ОСОБА_23 та ОСОБА_17 пішли до пам`ятника, де знаходився потерпілий. На його прохання, ОСОБА_19 вибачився. Лямпарський зі ОСОБА_19 відійшли від них, щоб поговорити. Каліверда пішов за ними. В ОСОБА_17 зателефонував телефон і він кудись пішов. Свідок пішов додому. Біля «Кооператору» зустрів ОСОБА_23 і ОСОБА_20 . Між ними почалася розмова за ОСОБА_17 , де він дівся. За потерпілого мова не йшла. Зі слів поліцейського, йому стало відомо, що ОСОБА_17 вдарив ОСОБА_19 . Потерпілий весь час був спокійний. Телефона, грошей ніхто не вимагав.

ОСОБА_30 показала суд, що гуляли по парку зі ОСОБА_19 та ОСОБА_24 . До них підійшли дівчата і попросили, щоб вони відігнали від них ОСОБА_26 . ОСОБА_19 зробив зауваження ОСОБА_16 і вони пішли до пам`ятників. Потім до них прийшли ОСОБА_23 , ОСОБА_17 і ОСОБА_20 . Розмовляли зі ОСОБА_19 спокійно. Потім відійшли в сторону, до бесідки. Через деякий час (хвилин 10-15) вона побачила, що ОСОБА_19 побіг. Вона разом з ОСОБА_24 почали телефонувати до нього, але останній не відповідав. Про застосування фізичної сили ОСОБА_37 їй стало відомо зі слів ОСОБА_24 . Ніяких підозрілих звуків вона не чула.

Свідок ОСОБА_38 показала суду, що вона була присутня при проведенні чи слідчого експерименту чи під час допиту, точно не пам`ятає. На слідчій дії були присутні: вона ( ОСОБА_38 ), ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , поняті і слідчий. Каліверда та Лямпарський, працівникам поліції повідомили, що до них підійшов ОСОБА_16 розповів, що його ображає ОСОБА_19 . Вони пішли на розборки до потерпілого. ОСОБА_19 пропонував їм якісь кошти, щоб розійтися мирно, за які вони купили цигарки. Чи була мова про погрози, удари свідок не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_39 показала суду, що працювала продавцем в магазині і ніяких спиртних напоїв, сигарет, неповнолітнім не продавала. Поряд магазину знаходиться зупинка, можливо хтось з дорослих, на прохання неповнолітніх, міг купити цигарки. Близько 20 год. вечора до неї, в магазин, прийшли працівники поліції і почали звинувачувати її в продажі цигарок неповнолітнім. На її зауваження, ніхто не реагував.

Вищезазначені покази свідків, потерпілого та обвинувачених узгоджуються між собою, є послідовними та підтверджені потерпілим у судовому засіданні.
Окрім допиту обвинувачених, потерпілого та свідків, судом у судовому засіданні було досліджено письмові докази на підтвердження висунутого обвинувачення, які були надані стороною кримінального провадження, а саме:
-Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.11.2019 року, відповідно до якої, троє, невідомих для потерпілого, підлітків у місцевому парку нанесли заявнику тілесні ушкодження та відкрито заволоділи грошовими коштами у сумі 150 гривень та намагались заволодіти мобільним телефоном;
-Протоколом огляду місця події від 30.11.2019 року з фото таблицею, яким зафіксовано обстановку у парку в смт. Іванків;
-Постанову про визнання предметів речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 01.12.2019 року, відповідно до якої, гострий скляний уламок із горловиною та рештки скляних уламків, дві пачки цигарок «Бонд», пачка цигарок «Ротманз», дві грошові купюри номіналом 1 та 5 гривень, визнано речовими доказами;
-Протокол огляду місця події від 30.11.2019 року з фото таблицею, відповідно до якого, в приміщені Іванківського ВП, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в присутності законних представників, добровільно видали працівникам поліції цигарки та грошові кошти номіналом 1 та 5 гривень;
-Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.12.2019 року, відповідно до яких, потерпілий ОСОБА_11 , впізнав на фотознімках ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;
-Висновок експерта № 9 від 02.12.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 , виявлені легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися від 1-го удару кулаком;
-Протокол проведення слідчого експерименту від 01.12.2019 року за участі підозрюваного ОСОБА_5 .
За ч. 1 статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому за частиною 2 цієї статті жоден доказ не має наперед встановленої сили, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Суд, оцінюючи всі докази у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).
Згідно з п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.
Стаття 84 КПК України передбачає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Так, факти і обставини, встановлені судом на підставі вище вказаних доказів, поза розумним сумнівом не доводять версію обвинувачення про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.
Інших доказів на підтвердження винуватості обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, стороною обвинувачення не надано.
Обов`язок доказування обставин за обвинуваченням, належності та допустимості доказів покладається в даному випадку на слідчого, прокурора й не може перекладатись на обвинуваченого.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що свідок ОСОБА_28 наніс потерпілому ОСОБА_11 удари та заподіяв в результаті цього легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин.
Прокурором ні під час досудового розслідування ні безпосередньо у судовому засіданні, будь-яких доказів на підтвердження того, що умисел на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 у обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , виник ще до погроз щодо застосування відносно потерпілого насильства що є небезпечним для життя та здоров`я особи, що погроза застосування насильства до потерпілого вони застосували саме з метою заволодіння майном останнього, і що вони заздалегідь про це домовилися, тобто вчинили відносно потерпілого ОСОБА_11 розбійний напад за попередньою змовою групою осіб, стороною обвинувачення не надано. Наданий стороною обвинувачення на підтвердження винності обвинувачених у вчиненні розбійного нападу висновок експерта № 9 від 02.12.2019, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_11 виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді поверхневої ранки на слизовій верхньої губи справа, підтверджує лише факт заподіяння потерпілому свідком ОСОБА_28 , зазначених тілесних ушкоджень.
Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на користь такої особи визначено ч. 4 ст. 17 КПК України.

Таким чином, оскільки стороною обвинувачення у судовому засіданні у відповідності до вимог ст. 92 КПК України належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не доведено тих обставин, що умисел обвинувачених, на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 виник ще до погрози застосування насильства, а погрозу застосування фізичного насильство до потерпілого вони вчинили саме з метою заволодіння майном останнього, а не на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, яка є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.187 КК України, та з врахуванням тієї обставини, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.
При цьому судом встановлено, що зазначенні дії мали місце, обвинуваченні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винні у вчиненні цього кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 296 КК України) та підлягають покаранню за його вчинення.
Так, відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 187 КК України, Розбій належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на право власності й особу, її життя та здоров`я.
З об`єктивної сторони розбій вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.
Психічне насильство при розбої полягає в погрозі негайно застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї, тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад заволодіння чужим майном.
Так, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що жоден свідок в даному кримінальному провадженні не бачив особисто розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 та не бачив ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , як учасників таких подій.
Крім того, потерпілий у судовому засіданні наголосив на тому, що ні обвинувачений ОСОБА_5 , ні ОСОБА_6 , насильством йому не погрожували, насильство відносно нього не застосовували, а грошові кошти він передав добровільно, лише за умови, щоб його відпустили та завершили з`ясування з ним стосунків, через непорозуміння з ОСОБА_40 .
Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 296 КК України, основний безпосередній об`єкт хуліганства громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом може виступати здоров`я особи.
Кримінальний кодекс не пов`язує наявність хуліганства з його вчиненням у громадських місцях. Таким чином, громадський порядок може бути порушений і за відсутності сторонніх осіб чи у присутності лише потерпілого.
Об`єктивна сторона хуліганства в самому КК не конкретизована. Аналіз диспозиції ст. 296 показує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.
Кваліфікований вид хуліганства (ч. 2 ст. 296) наявний, коли дії, передбачені ч. 1 ст. 296, вчинено групою осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 КК України - Група осіб без попередньої змови - це двоє або більше виконавців, які утворили групу для спільного вчинення злочину без попередньої домовленності між собою про це. Відсутність попередньої змови означає, що виконавці злочину до моменту його вчинення не обговорювали питання про його вчинення, не домовлялися про спільність своїх дій, розподіл ролей тощо. Для цієї групи характерне спонтанне, ситуативне об`єднання зусилль виконавців для досягнення загального злочинного результату безпосередньо перед його вчиненням або в процесі його вчинення. Учасники такої групи можуть бути не знайомі між собою. Діючи як співвиконавці, вони можуть разом розпочинати виконання об`єктивної сторони злочину або долучатися до злочину, вчинення якого іншим співвиконавцем вже розпочалося, але ще не закінчилося. Дії таких осіб мають бути погоджені стосовно об`єкта та об`єктивної сторони злочину, і ці особи повинні усвідомлювати, що діють спільно для досягнення єдиного злочинного результату. При цьому члени такої групи можуть застосовувати різні засоби і знаряддя злочину, діяти стосовно кількох потерпілих одночасно.
Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності, суд вважає, що у судовому засіданні повністю доведена вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.
Такі дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченим, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винних, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 , за місцем проживання характеризується посередньо, є студентом 2 курсу Бородянського професійно-аграрного ліцею, в силу ст. 89 КК України, вважається таким, що не має судимості.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину неповнолітнім.
Обставиною, що обтяжує покарання орбвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину у стані викликаному вживанням одурманюючих засобів.
Обвинувачений ОСОБА_6 , за місцем проживання характеризується позитивно, є здобувачем освіти ДНЗ «Київського обласного вищого професійного училища харчових технологій та ресторанного бізнесу», раніше не судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.
З урахуванням обставин справи, осіб обвинувачених, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , наступні покарання.
Зокрема, ОСОБА_5 , за встановлених обставин у їх сукупності, з метою кари і виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення ним нових злочинів, необхідне та достатнє покарання для нього буде у виді позбавлення волі в межах санкції вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

ОСОБА_6 у виді позбавлення волі в межах санкцій вчинених злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням та іспитовим строк, поклавши на нього обов`язки визначені ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченим таких покарань буде справедливим, співрозмірним і достатнім для їх виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самими обвинуваченими, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
До того ж, як вбачається з досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , орган пробації дійшов висновку, що ризик вчинення ним повторного злочину оцінюється як: «високий», що свідчить про те, що виправлення обвинуваченого, який становить високу небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб), неможливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк.
З досудової доповіді на обвинуваченого ОСОБА_6 , орган пробації дійшов висновку, що ризик вчинення ним повторного злочину оцінюється як «низький».
Цивільний позов потерпілим не пред`являвся.
Питання про речові докази підлягають вирішенню на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-375 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, з випробуванням та іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на засудженого обов`язки:

-Періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, на ОСОБА_6 , як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, додатково покласти обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов потерпілим не пред`являвся.
Речові докази:
-гострий скляний уламок із горловиною та рештки скляних уламків знищити;
-дві пачки цигарок «Бонд», пачка цигарок «Ротманз» - повернути засудженому ОСОБА_5 ;
-дві грошові купюри номіналом 1 та 5 гривень повернути потерпілому ОСОБА_11 .
На вирок може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подання апеляції - після прийняття рішення Київським апеляційним судом.

Копія вироку прокурору та засудженому вручається негайно після закінчення судового засідання.

Суддя