КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2853/20
Провадження № 1-кс/552/1866/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши клопотання представника ТОВ «Агро Трейд Лубни» адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Агро Трейд Лубни» 05.11.2020 року звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Полтави з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України.
Подане до слідчого судді клопотання обґрунтоване тим, що ТОВ «Агро Трейд Лубни» веде господарську діяльність відповідно до чинного законодавства, всі господарські операції відображені в документах бухгалтерського та податкового обліку. Зокрема, пухо-пір`яні суміші в поліетиленових мішках загальною вагою 350 000 кг., які були описані та вилучені 02.07.2020 року під час обшуку нежитлових будівель, споруд та об`єктів, розташованих за адресою: Полтавська обл., м. Лубни, вул. Деповська, 21-А, у кримінальному провадженні №0000181 від 06.12.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, належать ТОВ «Агро Трейд Лубни» на законних підставах, що підтверджується відповідними ветеринарними документами та первинними документами бухгалтерського обліку, а саме: ветеринарними свідоцтвами, ветеринарними довідками, видатковими накладними. Заявник вважає, що зазначене майно (пухо-пір`яна суміш) є виключно товаром, придбаним у ході здійснення господарської діяльності ТОА «Агро Трейд Лубни», у будь-якій протиправній діяльності не використовувалося.
Вказував, що органом досудового розслідування не встановлено, що зазначене майно є доказом, не встановлено винуватості службових осіб та представників ТОВ «Агро Трейд Лубни» у вчиненні кримінальних правопорушень, а на даний час службові особи товариства активно сприяють досудовому розслідуванню. Посилаючись на ту обставину, що арешт накладено необґрунтовано, в своєму клопотанні заявник просив скасувати повністю арешт, що полягає в забороні відчуження, розпорядження та/або користування майном, який було накладено згідно з ухвалою слідчого судді від 07.07.2020, а саме пухо-пір`яні суміші в поліетиленових мішках загальною вагою 350000 кг, які були описані та вилучені 02.07.2020 року під час обшуку нежитлових будівель, споруд та об`єктів, розташованих за адресою: Полтавська обл., м. Лубни, вул. Деповська, 21-А.
В судовому засідання представник заявника адвокат ОСОБА_3 повністю підтримав вимоги клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини.
Слідчий ОСОБА_4 в задоволенні клопотання просив відмовити.
Слідчий суддя, заслухавши представника заявника, слідчого, розглянувши матеріали клопотання, приходить до таких висновків.
Встановлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000181 від 06.12.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212 КК України, за фактом того, що службові особи ТОВ «Агро Трейд Лубни» (код 31854710) протягом 2018-2019 років, шляхом безпідставного завищення валових витрат підприємства та не відображення фінансово-господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках, ухилились від сплати податку на прибуток на загальну суму 7 200 000 грн.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 07.07.2020 року клопотання заступника начальника третього відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_6 про арешт майна задоволено, накладено арешт на майно пухо-пір`яні суміші в поліпропіленових мішках загальною вагою 350 000 кг., які були описані та вилучені 02.07.2020 року під час обшуку нежитлових будівель, споруд та об`єктів, розташованих за адресою: Полтавська обл., м. Лубни, вул. Деповська, 21-А, у кримінальному провадженні №0000181 від 06.12.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, заборонивши відчуження, розпорядження та/або користування майном.
Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В ході розгляду даного клопотання слідчий суддя встановив, що жодній особі підозри не пред`являлося.
В той же час власник майна ТОВ «АГРО ТРЕЙД ЛУБНИ» позбавлений можливості користуватись своєю власністю, таке втручання в права власника на даний час не виправдано.
Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року [5]. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вона відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 98 КПК України , речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди а бо містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Частина 5 передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Ч. 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу) ;3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Матеріали клопотання не містять достатніх доказів , які б слідчий суддя міг врахувати при вирішенні вимоги про арешт майна та які зазначені в ч. 2 статті 173 КПК України.
Оскільки на даний час не має підстав для продовження арешту майна слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання про скасування арешту.
Керуючись ст. 170-174 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, що полягає у забороні відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Полтави від 07.07.2020 року у справі №552/2853/20-пухо-пір`яною сумішшю в поліетиленових мішках загальною вагою 35000 кг., які були описані та вилучені 02.07.2020 року під час обшуку нежитлових будівель, споруд та об`єктів, розташованих за адресою: Полтавська область, місто Лубни, вулиця Деповська, 21-А та належить на праві власності ТОВ «АГРО ТРЕЙД ЛУБНИ» місце знаходження 37500 Полтавська область, м. Лубни, вул. Деповська, 21.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1