Дата документу 27.08.2020 Справа № 333/2030/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1307/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/2030/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 17 серпня 2020 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, на розгляді Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження №0000512, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 13 лютого 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У судовому засіданні суд ініціював розгляд питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні заявив про доцільність продовження строку тримання обвинуваченій ОСОБА_8 під вартою у зв`язку з тим, що їй було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зникли. Окрім того обвинувачена неодноразово судима та вчинила злочин під час іспитового строку.

Продовжуючи обвинуваченій запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

В апеляційній скарзі обвинувачена, не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів вказує на відсутність ризиків, які були зазначені прокурором у судовому засіданні. Вона хоча раніше і судима, проте перебуваючи на випробувальному терміні покладених на неї обов`язків не порушувала.

Зазначає, що має постійне місце проживання, за яким проживає разом з бабусею похилого віку, якій потрібна її допомога.

Також зазначає, що не вчиняла цього злочину, а лише захищалась від потерпілого, який намагався її зґвалтувати, а тому орган досудового розслідування помилково кваліфікував її дії.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати їй запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинувачену та її захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , у разі визнання її винуватою в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, вчинила кримінальне правопорушення під час іспитового строку, офіційно не працевлаштована та постійного джерела доходу не має, не заміжня, що свідчить про нестійкі соціальні зв`язки.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, вона може вчинити активні дії щодо переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про необхідність зміни запобіжного заходу та застосування до неї запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, є безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченої про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до неї цілодобового домашнього арешту, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").

Доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що, перебуваючи на іспитовому терміні, вона не порушувала покладених на неї обов`язків, має постійне місце проживання, за яким проживає разом з бабусею похилого віку, якій потрібна її допомога, не спростовують висновків суду першої інстанції та однозначно не можуть бути беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченої.

Доводи обвинуваченої про те, що вона не вчиняла злочину, є безґрунтовними, оскільки не є предметом перевірки на даній стадії провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченої висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 17 серпня 2020 року включно, - залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4