ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1289/20 Номер провадження 11-сс/814/961/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючогосудді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
розглянувши в письмовому провадженні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою начальника Пирятинського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пирятинського районного суду від 9.10.2020, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000080 від 22.05.2020 щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України про арешт майна у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження майном на земельну ділянку площею 8,64 га, кадастровий номер не присвоєно, що розташована в адміністративних межах Харківецької сільської ради Пирятинського району, а також на майно сільськогосподарську культуру кукурудзу (урожай), яка на ній знаходиться.

Не погоджуючись із судовим рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову увхалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 та накласти арешт у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження майном на земельну ділянку площею 8,64 га, кадастровий номер не присвоєно, що розташована в адміністративних межах Харківецької сільської ради поблизу с. Харківці Пирятинського р-ну за координатами: 50 град, 00 мін., 29,25 с. Північної широти та 32 град. 35 мін. 47,48 с. Східної довготи, а також на майно сільськогосподарську культуру кукурудзу (урожай), яка на ній знаходиться. Арештоване майно сільськогосподарську культуру, кукурудзу (урожай) передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ним.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчим суддею при постановленні оскарженої ухвали не враховано те, що: ч.3 ст.132 КК України не вимагає від слідчого чи прокурора на момент подачі клопотання до суду встановити всі обставини, які в силу статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, водночас органом досудового розслідування надані докази, які свідчать про існування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України; злочин, передбачений ч.2 ст.197-1 КК України є злочином з формальним складом, а тому для кваліфікації дій за вказаною статтею не потрібно підтвердження доказами заподіяння істотної шкоди; с/г культура, яка вирощена на самовільно зайнятій земельній ділянці є доказом вчинення кримінального правопорушення, оскільки на даний час і до моменту збору врожаю, посіви нерозривно пов`язані із земельною ділянкою, після завершення збору врожаю він стане самостійним об`єктом цивільних прав і як майно, здобуте злочинним шляхом, у разі ненакладення арешту може бути незаконно реалізоване особами, які здійснили самовільне зайняття земельної ділянки, що призведе до втрати доказів у кримінальному провадженні.
Крім того, апелянт зазначає, що слідчим суддею не надано правової оцінки документам, наданих слідчим, а лише здійснено аналіз наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення.
Учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання суду апеляційної інстанції не зв`явились. Зокрема, апелянт на адресу Полтавського апеляційного суду направив заяву, в якій зазначив, що підтримує подану ним апеляційну скаргу та просив розгляд справи проводити без його участі.
Положеннями ч. 4 ст.405КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.ї скарги.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні Слідчого відділу Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 від 22.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.03.2020 працівниками Національного природного парку «Пирятинський», під час об`їзду території обслуговування, виявлено самовільне використання земельної ділянки площею 8,64 га, кадастровий номер не присвоєно, що розташована в адміністративних межах Харківецької сільської ради, поблизу с. Харківці Пирятинського р-ну, за координатами: 50 град., 00 мін., 29,25 с. Північної широти та 32 град. 35 мін., 47,48 с. Східної довготи. Відповідно до інформації НПП «Пирятинський» на вказаній ділянці самовільно проведено агротехнічні роботи з посіву кукурудзи.
01.06.2020 уповноваженою особою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області проведено перевірку використання вказаної вище земельної ділянки, про що складено акт від 01.06.2020 №342-ДК/0224/АП/09/01/-20.
Земельна ділянка природо-заповідного фонду комунальної власності площею 8,6749 га (сіножаті), яка знаходиться у користуванні НПП «Пирятинський», самовільно зайнята шляхом розорення та посіву с/г культури - кукурудзи невстановленими особами, що є порушенням статтей 60,61,125 Земельною кодексу України та статті 37 Закону України «Про охорону земель», не виконання природоохоронного режиму використання земель (розорення сіножатей).
Встановлено, що НПП «Пирятинський» створено на виконання Указу Президента України від 11.12.2009 №1046/2009 та є об`єктом природно-заповідного призначення. На сьогодні, межі Парку в натурі не встановлені.
Земельна ділянка площею 8,6400 га (сіножаті), кадастровий номер не визначений, входить до території НПП «Пирятинський» згідно картосхеми проекту розміщення його території. Відповідно картосхеми функціонального зонування території НПП «Пирятинський», земельна ділянка розташована у зоні регульованої рекреації.

На момент обстеження вказана вище земельна ділянка площею 8,6400 га (сіножаті) розорена та виявлено посів с/г культури - кукурудзи. Розорювання та посів с/г культури здійснено у близькій відстані до озера, поряд з цим прибережні захисні смуги за окремими проектами землеустрою, відповідно до ст. 60 Змеьного кодексу України не встановлені.
За повідомленням директора НПП «Пирятинський» від 20.03.2020 під час об`їзду виявлено самовільне розорювання невідомою особою земельної ділянки площею 8,6400 га. Фактична площа використання (розорювання) та посіву с/г культури обрахована ПП «Землеустрій-2010» та становить 8,6749 га.
Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 17.06.2020 №10-16-0.4-3199/2-20 розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, площею 8,6749 га становить 131 428,05 грн.
В ході огляду місця події було також встановлено, що відповідно до картосхеми меж угідь, що увійшли до складу НПП «Пирятинський» на території Харківецької сільської ради, вказана вище земельна ділянка накладається на межі угідь НПП «Пирятинський» площею 1.2 га. Інша частина земельної ділянки накладається та землі комунальної власності, що перебувають у розпорядженні Харківецької сільської ради (а.с. 21-26).
Відповідно до відомостей Харківецької сільської ради, рішення щодо передачі земельної ділянки у власність чи користування (оренду) не приймалось.
На момент огляду, станом на 07.10.2020, на вказаній вище земельній ділянці виявлено посів с/г культури - кукурудзи. При цьому урожай кукурудзи частково на земельній ділянці зібраний. Таким чином в ході розслідування отримано достатньо підстав вважати, що вказана вище земельна ділянка використовується самовільно.
8.10.2020 слідчий СВ Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області звернувся з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000080 від 22.05.2020 щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

У вказаному клопотання слідчий зазначає, що з метою здобуття доказів вини невідомих осіб у вчинені вказаного вище кримінального правопорушення, збереження речових доказів, зокрема вирощених посівів сільськогосподарських культур, виникла необхідність у накладенні арешту на майно у вигляді сільськогосподарської культури - кукурудзи, якою засіяна вказана земельна ділянка.
На думку слідчого, у разі незастосування арешту у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування такою сільськогосподарською культурою, це призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі сільськогосподарської культури та земельної ділянки.
Крім того, в обгрунтування клопотання, слідчий зазначає, щодо необхідності проведення ряду слідчих дій, в тому числі судових експертиз.
9.10.2020 слідчим суддею Пирятинського райного суду у задоволенні клопотання слідчого відмовлено, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Апеляційний суд погоджується з тим, що у клопотанні слідчим не доведено необхідність задоволення клопотання про накладення арешту на земельну ділянку, а в матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, що вказане майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, втрачено, передано, перереєстровано чи відчужено.

Так, безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України є земельні відносини як суспільні відносини власності щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами цих відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами відносин є земля в межах України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини опосередковуються правом власності на землю і регулюються Земельним Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.
Предметом злочину є земельна ділянка як об`єкт права власності. Земельна ділянка - це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами суб`єктів власності. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки (ст. 79 ЗК).
Таким чином, колегія суддів погоджується з мотивами місцевого суду в частині того, що у даному випадку сільськогосподарська культура, яка вирощена на певній земельні ділянці, не може бути ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, виходячи із диспозиції цієї норми КК, а тому немає жодних підстав вважати, що майно у вигляді урожаю кукурудзи, про накладення арешту, яке клопоче слідчий, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Доказове значення врожаю кукурудзи для доведення факту вчинення зазначених у диспозиції статті дій є сумнівним.

Так, органом досудового розслідування не доведено, що майно зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Таким чином, ініціатором клопотання не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що майно у вигляді урожаю кукурудзи відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Слід також звернути увагу, що на обґрунтованість судового рішення слідчого судді вказує й те, що майно у встановленому порядку не визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто в матеріалах судового провадження відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання його речовим доказом.
У свою чергу, апеляційний суд також вважає правильним висновок слідчого судді місцевого суду щодо того, що слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а прохаючи накласти арешт на посіви, слідчий не обґрунтував, яким чином вказаний урожай можна зберегти і не допустити його псування.
Слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна дотримався вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, та врахував: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У свою чергу, колегія суддів зауважує, що відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо того, що злочин, передбачений ч.2 ст.197-1 КК України є злочином з формальним складом, а тому для кваліфікації дій за вказаною статтею не потрібно підтвердження доказами заподіяння істотної шкоди, є слушними, однак, зважаючи на викладені вище обставини, не спростовують висновків слідчого судді, і, як наслідок, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають.
Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга є необгрунтованою.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу начальника Пирятинського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 9.10.2020 без змін
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4