КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/95/19 Провадження № 11-кп/824/3824/2020 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0011429 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22 березня 1977 року Любашівським районним судом Одеської області за ст. 81 ч. 2, ст. 140 ч. 2, ст. 42 КК України до двох років позбавлення волі;
- 02 листопада 1983 року Ренійським районним судом Одеської області за ст. 140 ч. 3 КК України до чотирьох років позбавлення волі;
- 11 вересня 1989 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 119, ст. 15, ч. 3 ст. 119, до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 11 жовтня 1996 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ст. 81 ч. 4, ст. 17 ч. 2, ст. 81 ч. 4, ст. 89 ч. 1, ст. 42 КК України до п`яти років та трьох місяців позбавлення волі;
- 24 грудня 2001 року Бердичівським районним судом Житомирської області за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України до трьох років позбавлення волі;
- 02 березня 2004 року Рожищенським районним судом Волинської області за ст. 185 ч. 3 КК України до трьох років десяти місяців вісімнадцяти днів позбавлення волі;
- 09 січня 2008 року Рівненським міським судом Рівненської області за ст. 185 ч. 3, ст. 81 ч. 4, ст. 71 КК України до п`яти років позбавлення волі;
- 08 листопада 2012 року Калинівським районним судом Вінницької області за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України до трьох років семи місяців позбавлення волі, звільненого 18 грудня 2015 року із Стрижавської виправної колонії №81;
- 04 липня 2019 року Києво-Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту на шість місяців, звільненого з Київського слідчого ізолятора за відбуттям строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року в частині призначеного покарання та застосувати до нього покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на шість місяців.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 05 жовтня 2020 року та взято під варту в залі суду.
Вироком вирішене питання речових доказів.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується із призначеним судом першої інстанції покаранням та просить звільнити його з-під варти.
Обвинувачений зазначає, що в магазині «Ашан» він був затриманий працівниками охорони магазину із товарами на загальну суму 1 329,82 грн., після чого охорона вимагала сплатити штраф у розмірі 300 грн.
Вказує, що після того, як була викликана поліція, його доставили до відділку, де він пояснив всю ситуацію слідчому, а саме, що він має на утриманні трьох дітей, яких немає чим годувати, а також повідомив слідчому де працює та проживає, після чого його відпустили додому та сказали чекати повістку з суду.
ОСОБА_6 зазначає, що пояснював суду ситуацію, однак суд ухвалив рішення про взяття його під арешт, та залишив без уваги його прохання про призначення штрафу.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2018 року о 14 годині, ОСОБА_6 , маючи не зняті і не погашені судимості за корисливі злочини, перебуваючи в торговельному залі магазину «Ашан», розташованому за адресою: просп. Академіка Глушкова, 13-Б, м. Київ, маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, взяв з полиці магазину наступні товари: пакети вартістю 25 грн. 35 коп. в кількості 3 одиниці, м`ясо (телятина для стейка) вартістю 117 грн. 17 коп. вагою 0,944 кг., труси-шорти чоловічі вартістю 156 грн. 43 коп. в кількості 3 одиниці, буженину вартістю 90 грн. 01 коп. вагою 0,512 кг., ковбасу українську вартістю 46 грн. 39 коп. вагою 0,808 кг., огірки вартістю 62 грн. 86 коп. вагою 1,588 кг., помідори вартістю 105 грн. 15 коп. вагою 2,614 кг., шоколад «Світоч» вартістю 119 грн. 50 коп. в кількості 6 одиниць, туалетний папір вартістю 4 грн. 39 коп. в кількості 1 одиниці, м`ясо (філе індика) вартістю 275 грн. 94 коп. вагою 2,011 кг., подарок новорічний вартістю 94 грн. 17 коп. в кількості 2 одиниці, горілка «Первак» об`ємом 0,5 літрів, вартістю 82 грн. 83 коп. в кількості 1 одиниці, шоколад «Ліон» вартістю 10 грн. 35 коп. в кількості 2 одиниць, шоколад «Мілка» вартістю 21 грн. 04 коп. в кількості 1 одиниці, шоколад молочний апельсин вартістю 93 грн. 54 коп. в кількості 1 одиниці, апельсини вартістю 24 грн. 70 коп. вагою 1,142 кг., а всього товару на загальну суму 1329,82 грн., які поклав в три поліетиленові пакети. Після чого, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов повз торгівельні каси до виходу, не сплативши за вищезазначений товар, але був затриманий працівниками охорони, що і стало причиною того, що його умисел на повторне таємне викрадення чужого майна не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обсяг і доведеність вини ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення майна, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про вид покарання, суд у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває,має не зняті та не погашені судимості за корисливі злочини, під час судового розгляду ухилявся від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.
Судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги про застосуванням положень ст. 69 КК України та призначення покарання у виді штрафу, то апеляційний суд вважає їх безпідставними.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Судом першої інстанції вірно не встановлено жодної обставини, яка б пом`якшувала покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , що виключає застосування при призначенні йому покарання ст.69 КК України.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про неможливість перевиховання та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 неодноразово судимий та вчинив даний злочин, маючи непогашену судимість за корисливі злочини, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.
Призначаючи ОСОБА_6 такий вид покарання як арешт, суд мотивував чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований. З такими висновками погоджується колегія суддів.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Відтак, покарання у виді арешту є найбільш м`яким у переліку санкцій ч. 2 ст. 185 КК України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду щодопризначення ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк шість місяців є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4