УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, маючої середню спеціальну освіту, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
Старший слідчий СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , за погодженням з заступником начальника відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місце у ОСОБА_5 , яка має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник корисливий злочинний умисел спрямований на передачу стороннім особам власної дитини для заняття жебрацтвом.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_5 01.12.2020 року в період часу з 16 години 30 хвилин по 16 годину 43 хвилини, перебуваючи біля буд. 36 по вул. Кузнецова м. Запоріжжя, зустрілась з раніше незнайомим їй ОСОБА_8 , якому повідомила про готовність здійснити передачу свого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за грошову винагороду для зайняття жебрацтвом на території м. Запоріжжя.
У подальшому, з метою реалізації раніше виниклого умислу, 03.12.2020 року о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку № 36 по вулиці Кузнецова м. Запоріжжя, нехтуючи положенням ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», яка регламентує обов`язки батьків з питань виховання, що спрямовані на розвиток особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, порушуючи вказані принципи та недотримуючись положень ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, усвідомлюючи та бажаючи настання негативних наслідків для власної дитини, пов`язаних з неконтрольованим перебуванням у розпорядженні невідомої особи, ОСОБА_8 передала свого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із оригіналом свідоцтва про його народження для експлуатації (зайняття жебрацтвом), отримавши кошти у сумі 600 грн.
Цього ж дня, ОСОБА_5 була затримана безпосередньо після передачі дитини та отримання коштів в сумі 600 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, який кваліфікується як передача людини, вчинена з метою експлуатації, вчинена щодо малолітнього.
03.12.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.
Також, 03.12.2020 року, о 09:02 годині ОСОБА_5 затримано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2020 року, до підозрюваної ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.01.2021 року включно, з утриманням у Запорізькому слідчому ізоляторі № 10 та правом внесення застави у розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160,00 грн.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2020 року, підозрюваній ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 03.02.2021 року включно з можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160,00 грн.
По даному провадженню вже виконано ряд процесуальних дій, якими підтверджується вина ОСОБА_5 , а саме: допитано свідка ОСОБА_8 , затримано ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, проведено огляд автомобіля, розсекречені протоколи проведення НСРД, допитано підозрювану ОСОБА_5 , отримано дані служби (управління) у справах дітей ЗМР, допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , допитано свідка ОСОБА_11 , проведено обшук, проведено допит потерпілого ОСОБА_7 .
Орган досудового розслідування вважає, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:
- переховуватись від органів досудового розслідування або суду;
- незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні;
- вчинити інше кримінальне правопорушення.
Слідчий зазначає, що ризики, які існували на момент застосування та продовження відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати, а отже є достатніми для продовження підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Строк застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 спливає 03.02.2021 року, однак внаслідок особливої складності кримінального провадження не можливо закінчити досудове розслідування до закінчення строку тримання під вартою останньої, оскільки для доведення вини у суді необхідно провести ряд процесуальних дій.
На думку слідчого, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а наявність у підозрюваної постійного місця проживання не може бути беззаперечними стримуючими фактором подальшої належної процесуальної поведінки та на думку сторони обвинувачення такі обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваної дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, слідчий просила продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з утриманням у Запорізькій установі виконання покарань (№ 10), в межах строку досудового розслідування, з можливістю внесення застави у розмірі 80 розмірів мінімальної заробітної плати.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала з підстав, викладених в ньому.
Підозрювана та її захисник заперечили щодо задоволення клопотання. Захисник подала суду письмові заперечення на клопотання слідчого та просила відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, що повністю забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної.
Підозрювана підтримала думку свого захисника.
Заслухавши думку прокурора, підозрюваної, її захисника, дослідивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.
У відповідності до ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, який кваліфікується як передача людини, вчинена з метою експлуатації, вчинена щодо малолітнього.
Підозра, повідомлена ОСОБА_5 обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.
Згідно ст. 12 КК України інкримінований ОСОБА_5 , злочин є особливо тяжким, згідно ч. 3 ст. 149 КК України передбачено максимальне покарання - до 15 років позбавлення волі, з конфіскацією майна або без такої.
04.12.2020 року згідно ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя щодо підозрюваної ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.01.2021 року включно, з утриманням у Запорізькому слідчому ізоляторі № 10 та правом внесення застави у розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160,00 грн.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2020 року, підозрюваній ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 03.02.2021 року включно з можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160,00 грн.
Завершити розслідування у кримінальному проваджені у двомісячний строк, який спливає 03.02.2021 не представляється можливим, внаслідок складності провадження, а також через необхідність проведення ряду процесуальних дій.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до положень ст.ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Водночас, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477- IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).
З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Відповідно до положень статті 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу обов`язково повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тобто, одних припущень слідчого та прокурора щодо наявності певних ризиків недостатньо для винесення слідчим суддею, судом рішення про обрання запобіжного заходу, кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваної, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Так, підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінального покарання, незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, продовжити злочинну діяльність.
Слідчий суддя приймає до уваги те, що підозрювана має постійне місце проживання, те, що вона утримується під вартою з 03.12.2020 року, потерпіла сторона та свідки допитані органом досудового розслідування, а тому, хоч станом на час вирішення клопотання слідчого у даному кримінальному провадженні і продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, однак вони мінімізовані настільки, що необхідність у продовженні строку дії такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою відсутня.
Оскільки слідчий звернулася з клопотанням про продовження строку тримання особи під вартою, слідчий суддя повинен дати оцінку наявності обґрунтованої підозри та підстав, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики, на підставі яких було обрано такий запобіжний захід, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Відповідно до змісту ч. 5 ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Під час розгляду клопотання суду не надано будь-яких доказів того, що ризики, які враховувалися під час попереднього продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_5 , не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання останнього під вартою.
В клопотанні слідчого, все обґрунтування зведене до констатації наявності достатньої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та його наслідків, а також, припущення, що в силу цього вона може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Виходячи з наведеного слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання про продовження тримання ОСОБА_5 під вартою прокурор та слідчий не довели наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваної під вартою.
Також, під час розгляду клопотання прокурором не було наведено обставин, які б вказували на неналежну процесуальну поведінку підозрюваної під час строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, не було вказано які саме обставин перешкоджали завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали. А також, не зазначено обсяг слідчих або процесуальних дій необхідних для завершення досудового розслідування.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клітин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами. Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в колісній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).
Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, згідно Постанови № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи. Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Враховуючи, що стороною обвинувачення не здобуто та не доведено обставини, зазначені у частині третій ст. 199 КПК України, а саме обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого та застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваній, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме цілодобовий домашній арешт, що полягає в забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний запобіжний захід повністю забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної.
За змістом ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому, який обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Окрім цього, обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вважаю за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на неї такі обов`язки: не залишати цілодобово місце проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду; прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та здати на зберігання до повноважного органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 199, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 відмовити.
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заборонивши цілодобово залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , строком на два місяця, тобто до 28.03.2021 року включно.
Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу національної поліції з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконання покладених на неї обов`язків.
Покласти на ОСОБА_5 передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:
- не залишати цілодобово місце проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до повноважного органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Звільнити негайно підозрювану ОСОБА_5 з під варти в залі суду.
Копію ухвали для виконання передати до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Визначити строк дії вказаної ухвали до 28.03.2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28.01.2021 року.
Повний текст виготовлений 01.02.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1