Ухвала
Іменем України

05 січня 2021 року
м. Київ
справа № 127/16449/17
провадження № 51-6249ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 4 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Також, якщо касаційну скаргу подає захисник, представник потерпілого, до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1

ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

(ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Тому, скаржник заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Проте всупереч вищевказаним вимогам закону касаційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на що він вказує, як на підставу, передбачену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень, з урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу.
Окрім указаного, на виконання вимог ч. 4 ст. 427 КПК України ОСОБА_4 не підтвердив свої повноваження на участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, як того вимагають положення п. 2 ч. 1

ст. 50 КПК України, оскільки до касаційної скарги не долучив договору або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

Керуючись ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3