Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4954/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 26 червня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липівка, Макарівського району Київської області, громадянина України, розлученого, має сина 2008 року народження, працюючого КП поховань, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , засудженого вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 01.03.2019 за ст. 125 ч.1 КК України до 140 громадських робіт, покарання відбуто в повному обсязі, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого передбаченого ст. 345 ч.1 КК України і призначено йому покарання за цим законом - 2 (два) роки позбавлення волі.
Початок строку покарання ухвалено рахувати з часу затримання.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України ухвалено зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.03.2019 по 13.03.2019 з розрахунку день за день.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди - 7000 (сім тисяч) грн.
Речові докази: СД-диск ухвалено зберігати в матеріалах судового провадження.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 аналогічне покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України із іспитовим строком 1 рік і 6 місяців. Вказує, що вирок суду є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Суд при винесенні вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого, можливості виправлення особи без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі. Зазначає, що, як вбачається із матеріалів кримінально провадження ОСОБА_8 не розуміючи того, що вчиняє злочин, висловив в адресу прокурора критику його роботи і коли прокурор не відреагував на його пропозицію вийти і поговорити на вулиці, сказав, що роздушив би його як жабу. Після того, як суддя ОСОБА_11 зробив йому зауваження припинити словесну перепалку, одразу вийшов з залу і покинув приміщення суду. Конкретних погроз він не висловлював, а його словесна перепалка була як алегорія та критика. Шульга в той час зазначив, що йому соромно за таку свою поведінку та претензії мав до ОСОБА_12 як до людини. В даний час ОСОБА_8 зрозумів протиправність своїх дій, жалкує що вчинив правопорушення, готовий вибачитись перед потерпілим та відшкодувати йому завдану шкоду. Щиро каючись у вчиненому злочині ОСОБА_8 повідомив колектив за місцем своєї роботи, де осудив свої дії (протокол зборів буде надано апеляційному суду). Окрім наведеного просить звернути увагу на те, що ОСОБА_13 в той час переніс душевні потрясіння. Негаразди в сімейних відносинах поглибились втратою близької людини-смертю матері. Також просить врахувати і те, що ОСОБА_8 вчинив злочин, який не являється тяжким, має на утриманні малолітнього сина, має постійне місце роботи і проживання, на обліках в нарко- та психдиспансерах не перебуває, тому є можливість його виправлення буз ізоляції від суспільства.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити., надавши додатково розписку потерпілого про отримання ним в рахунок відшкодування моральної шкоди, визначеної вироком суду, 5000 грн. та просили зазначену обставину також врахувати при розгляді апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 додатково пояснив, що визнає вину в повному обсязі, щиро кається, частково відшкодував шкоду. В даний час зрозумів протиправність своїх дій, жалкує що вчинив правопорушення. Щиро каючись у вчиненому злочині ОСОБА_8 повідомив колектив за місцем своєї роботи, де осудив свої дії. Просив звернути увагу на те, що в той час переніс душевні потрясіння, негаразди в сімейних відносинах поглибились втратою близької людини-смертю матері. Також просить врахувати і те, що вчинив злочин, який не являється тяжким, має на утриманні малолітнього сина, має постійне місце роботи і проживання, на обліках в нарко- та психдиспансерах не перебуває, тому є можливість його виправлення буз ізоляції від суспільства.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду через зайнятість на роботі не з`явився, через захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_14 передав заяву в якій вказав, що 18 вересня 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 перед ним вибачився, відшкодував 5000 грн. моральної шкоди та зобов`язався відшкодувати до 01.10.2020 року ще 2000 грн., просив врахувати наведене при розгляді апеляційної скарги.

Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників судового розгляду, врахувавши письмову заяву потерпілого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України апелянтом не оскаржується.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо суворості призначеного судом покарання, то вони знайшли свої підтвердження, та вирок в цій частині підлягає зміні у відповідності до положень ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю такого покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.

Так відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, зокрема: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди

мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані

враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке

покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення

засудженого та попередження нових злочинів.

Що ж стосується питання призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то апеляційний суд вважає, що доводи захисника знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку та обвинуваченому необхідно призначити покарання менше ніж призначено судом першої інстанції, оскільки призначене судом покарання на думку колегії суддів є надто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а також його меті, визначеної кримінальним законом.

Так відповідно до положень ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом при призначенні покарання не встановлено обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а висловлені ОСОБА_8 в останньому слові слова вибачення, суд розцінив критично, оскільки зазначені вибачення супроводжувалися образами, нецензурними словами, що вказують на відсутність його щирого каяття.

Однак, ОСОБА_8 вчинив злочин, який не являється тяжким, а є злочином середньої тяжкості, має на утриманні малолітнього сина, має постійне місце роботи і проживання, на обліках в нарко- та психдиспансерах не перебуває, тому на думку колегії суддів є можливість його виправлення шляхом відбуття іншого, більш м`якого покарання, ніж визначене судом. Зазначені обставини хоча і були встановлені судом першої інстанції, разом з тим не достатньо були враховані при обрання виду та міри показання обвинуваченому.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_8 зазначив, що зрозумів протиправність своїх дій, жалкує, що вчинив правопорушення, вибачився перед потерпілим та частково відшкодував йому завдану шкоду, що підтверджується письмовою заявою потерпілого, щиро кається у вчиненому злочині, повідомив свій колектив за місцем своєї роботи, де осудив свої дії, ще раз звернув увагу на те, що в той час переніс душевні потрясіння, і негаразди в сімейних відносинах поглибились втратою близької людини-смертю матері. Потерпілий ОСОБА_15 в своїй заяві просив врахувати, що обвинувачений перед ним вибачився та частково відшкодував шкоду.

Крім того колегія суддів вважає також за необхідне врахувати ту обставину, що незаконні дії обвинуваченого полягали лише в словесних погрозах потерпілому, ніяких активних дій в ході події злочину обвинуваченим не чинилося, що в свою чергу свідчить про незначну суспільну небезпечність його протиправних дій та достатність в даному випадку більш м`якого покарання ніж 2 роки позбавлення волі.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, навіть за наявності непогашеної судимості обвинуваченого та його поведінки під час судового засідання, а також враховуючи те, що метою покарання є не тільки кара, а й запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у вигляді позбавлення волі є занадто суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, тому вважає, що є підстави у відповідності до ст.ст. 409, 414 КПК України для зміни вироку суду в частині призначення покарання з призначенням ОСОБА_8 покарання в межах санкції, встановленої санкцією ч.1 ст. 345 КК України у вигляді арешту, яке буде на думку колегії суддів необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В решті вирок суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 26 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.345 КК України в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст. 345 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: