УХВАЛА

11 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 468/1457/19-к
провадження № 51-3036 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
Захисник звернулася з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Ухвалою Суду від 2 липня 2020 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Також у рішенні Суду було зазначено, у чому саме полягали допущені недоліки скарги, і роз`яснено, що у разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку захисник ОСОБА_4 повторно звернулася до суду касаційної інстанції, проте приписів ст. 427 КПК знову не дотрималася.
Виходячи з положень ст. 129 Конституції України насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження у визначених законом випадках та порядку.
Наведені законодавчі положення залишено поза увагою.
Як убачається зі змісту нової скарги, у ній міститься вимога про пом`якшення засудженому покарання із застосуванням інституту умовного звільнення. Однак при цьому скаржником не наведено обґрунтування відповідно до ст. 414 КПК саме явної несправедливості призначеного заходу примусу. Отже, і необхідності зміни на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу вироку й ухвали, зважаючи також на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України (далі КК) та особливості застосування ст. 75 цього Кодексу, з урахуванням дискреційних повноважень суду. Водночас у скарзі не зазначено аргументів щодо допущення апеляційним судом таких порушень норм процесуального права, які перешкодили чи могли перешкодити йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, подана касаційна скарга містить суперечності. Зокрема, у ній указується, що ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, хоча за змістом оспорюваних рішень останнього було засуджено за ч. 2 ст. 186 цього Кодексу.
Недодержання ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК особі, яка її подала.
Ураховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2020 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3