У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.11.2020 Справа №607/20583/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , в залі суду у м. Тернополі, розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання від вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Іернополя, громадянина України, українця, середня освіта, одруженого, зі слів на утриманні малолітні діти, непрацюючого, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , раніше,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження № 0002333 від 26.11.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_8 , який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності в якого судимість не знята те не погашена в законному порядку на шлях виправлення не став, а знову продовжує свою злочинну діяльність.

26.11.2020 року, близько 18 години 00 хвилину ОСОБА_8 , який перебував у приміщенні магазину «Сім-23», де свою підприємницькою діяльність здійснює ТОВ «Клевер Сторс», що розташований за адресом: вул.Шептицького 5а, в м.Тернопіль, повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 26.11.2020 року, близько 18 години 00 хвилину ОСОБА_8 , який перебуваючи у приміщенні магазину «Сім-23», де свою підприємницькою діяльність здійснює ТОВ «Клевер Сторс», що розташований за адресом: вул.Шептицького 5а, в м.Тернопіль, таємно з корисливих мотивів взяв шпроти «Hanza» в олії 190 г (Екватор) в кількості 6-ть шт., вартістю 51 гривня за 1 шт., загальною вартістю 306 гривень та намагався пройти до виходу магазину повз касу, але в цей час був помічений працівником даного магазину ОСОБА_11 , який почав говорити, щоб він зупинився. Однак, ОСОБА_8 , з метою утримання викраденого майна, усвідомлюючи, що він викритий працівником магазину, почав втікати з вказаного магазину, однак вибігши з приміщення був затриманий працівником магазину.

27 листопада 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15. ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів, у ньому наведених та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 заперечив з приводу задоволення клопотання та зазначив, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, є лише припущеннями, просив обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Підозрюваний ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими сторони обґрунтовують свої позиції, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як зазначено в клопотанні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

-протоколом огляду місця події від 26.11.2020 року;

-протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_12 від 26.11.2020 року;

-копіями накладної переміщення товарів № КС01733455 від 19.11.2020 року та актом ревізії від 26.11.2020 року;

-протоколом огляду відеозапису від 27.11.2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 26.11.2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 26.11.2020 року;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.11.2020 року;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 26.11.2020 року;

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вивченням особи ОСОБА_8 встановлено, що він має постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , з його слів має на утриманні малолітніх дітей.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор - при розгляді клопотання довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, зауважили, що в ході досудового розслідування допитано представника потерпілого, свідків, проведено огляд відеозапису з приміщення магазину місця події. Зазначили, що метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового слідства та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення так як є ризики того, що він, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, з врахуванням кількості вчинених ним раніше злочинів, за вчинення яких у нього є судимості, може навмисно переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.
Так, слідчим суддею враховано, що ризиком того, що ОСОБА_8 може вчинити інші кримінальні правопорушення є те, що підозрюваний не має постійного джерела доходу, раніше судимий: 18.09.2008 засуджений Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст. 342, ч.2 ст.345, КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ст. 75КК України від відбуття покарання звільнений із випробувальним терміном строком на 1 рік 6 місяців; 03.12.2009 року засуджений Тернопільським міськрайонним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, та відповідно до ст.71 КК України приєднано 2 роки по вироку Тернопільського міськрайонного суду від 18.09.2008, всього З роки 6 місяців; 02.04.2015 засуджений Тернопільським міськрайонним судом за ч.1 ст.125, ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, та звільнений від відбуття покарання на основі ст.1 п.6 ЗУ Про амністію із залу суду; 10.11.2016 засуджений Новодністровським міським судом за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 3 місяці; 21.12.2018 засуджений Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст.185, ч.І ст.286, ч.2 ст. 289, ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. На основі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з випробувальним терміном на 3 роки.
Окрім того, стосовно підозрюваного 18.03.2020 року, 21.09.2020 року, 25.09.2020 року, 29.09.2020 року, 30.09.2020 року до Тернопільського міськрайонного суду направлено відповідні обвинувальні акти за ч.2 ст.185 КК України.
Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування належним чином частково підтверджено у клопотанні та доведено в судовому засіданні прокурором наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для запобігання яких слідчий звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу, а саме зважаючи на санкцію статті кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_8 , він матиме можливість ухилятися від органу досудового розслідування, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України встановлено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

ЄСПЛ у Рішенні «Калашников проти Росії» вказав, що «будь-яка система обов`язкового тримання під вартою несумісна зі статтею 5 параграфу 3 Конвенції за визначенням. Якщо закон встановлює презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважають правило поваги до особистої свободи». Тобто, констатовано «презумпцію залишення обвинуваченого на свободі». Якщо законодавство та/або судова практика прямо або непрямо спрямовують на обов`язкове тримання під вартою у певних випадках, це може привести до порушення ст. Конвенції. У кожному випадку, коли вирішується питання щодо утримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Окрім того, згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні в справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». Також, в справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Окремо Суд наголошує, щоосновним і визначальним критерієм як правової норми, так і правосуддя має бути їх відповідність вимогам справедливості як гарантії дотримання прав та інтересів учасників правовідносин. Виконання вимог справедливості полягає у можливості застосування до відносин імперативного методу рівно настільки, наскільки це викликано необхідністю в кожному конкретному випадку.
Верховенство права, невід`ємною складовою якого є принцип пропорційності, передбачає, що мета має спиратися лише на такі засоби, застосування яких морально виправдано, оскільки мета, задля якої необхідні неправові засоби, не може бути правовою. Застосовувана міра повинна бути пропорційною (повинна відповідати) цілям.

Завдяки принципу пропорційності встановлені положеннями нормативно-правових актів обмеження на користь суспільних інтересів дозволяють максимально враховувати приватні інтереси. Цей принцип висуває критерій межі (результату) дій або рішень: вони не повинні виходити за межі відповідної мети. Принцип пропорційності передбачає вибір розумних, найбільш ефективних заходів для досягнення мети і завжди застосовується в сукупності з принципом справедливості

Обрання домашнього арешту як запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 має два аспекти, які були враховані судом: і приватно-особистісний, і соціальний людина підозрюється у вчиненні крадіжки на досить незначну суму, що становить близько 5% мінімальної заробітної плати, а тому, не будучи істотно небезпечною для суспільства, не заслуговує на тримання під вартою, а, отже, обмеження свободи до 2 місяців в місцях тримання під вартою. Свобода це абсолютна цінність, необхідна засада повноцінного людського буття.

(!) Двомісячна несвобода (тримання під вартою) надто дорога плата за підозру у викраденні чужого майна на суму 244,80 грн. І визначенням застави, навіть у мінімальному розмірі, котра є завідомо непідйомним тягарем для підозрюваного, Суд автоматично і безальтернативно визначив би останньому запобіжний захід в виді тримання під вартою, що не відповідає принципу верховенства права.

Перебування в установах тримання під вартою, що в сучасній Україні часто не відповідають стандартам права, може відчутно деформувати психіку людини, деперсоналізувати її настільки, що повернення до повноцінного особистісного «я» і повноцінного її буття буде неможливим.

Суд не може не наголосити на ще одному важливому аспекті матеріально-фінансовому - суспільство заплатить за утримання підозрюваного суму в рази більшу, аніж та, яка заподіяна як матеріальна шкода за кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється. Нині, коли держбюджет ледве справляється із необхідними соціальними виплатами із захищених статей, економія людських коштів є важливою державною справою.

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_8 , його вік, наявність, з його слів, малолітніх дітей на утриманні, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, відсутність місця роботи, те, що він є раніше судимим, відсутність фактів перешкоджання з її сторони проведенню слідства, не доведенням прокурором недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, з посиланням лише на те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а також може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, за відсутності обґрунтування з посиланням на належні докази необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою і що такий захід в даному випадку буде виправданий, враховуючи, що обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання під вартою, слідчий суддя приходить до переконання, що у відповідності до ч.4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.1,2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням обставин справи, особи підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_8 домашній арешт, за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати житло цілодобово.
Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього на строк не більше двох місяців обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
За таких обставин, в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_15 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_16 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 слід відмовити, застосувавши при цьому більш м`який запобіжний захід, необхідний та достатній у даному випадку для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки: з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи: здати на зберігання органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які даю можливість виїзду за кордон.

Встановити строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 23 січня 2021 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту передати на виконання у Тернопільське ВП ГУНП в Тернопільській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_17 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, підозрюваного ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з під варти.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1