Провадження № 11-кп/4820/672/20
Справа № 675/2085/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції з Ізяславським районним судом, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду від 22 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Ізяславського районного суду від 22 вересня 2020 року клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутого покарання більш м`яким - з довічного позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі ст. 82 КК України не передбачає.

При цьому законодавство України про кримінальну відповідальність визначає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування актом Президента України стосовно індивідуально визначеної особи.

Засуджений ОСОБА_7 у поданій ним апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Ізяславського районного суду від 22 вересня 2020 року, а справу направити на новий судовий розгляд.

Вказує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, суперечить законодавству України, ст. 28 Конституції України, ст. 3 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 27 Віденської конвенції про верховенство норм міжнародного права, міжнародних договорів над національним законодавством, практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішенню Європейського Суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України №2», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини, згідно яких до засудженого ОСОБА_7 має застосовуватися дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України №2», встановлено порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ОСОБА_9 не мав перспективи звільнення й можливості перегляду довічного ув`язнення.

Помилування президентом, є єдиною процедурою пом`якшення довічного ув`язнення, але цей механізм не є ефективним та досконалим.

Висновок суду про те, що нормами КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування не відповідає практиці Європейського Суду з прав людини та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.28 Конституції України та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод засуджений має право на перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі незалежно від закріплення механізму його реалізації в законах України. Відсутність процесуальних норм не є перешкодою для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Ізяславський районний суд не мав права відмовляти у задоволенні клопотання, яке ґрунтується на Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

З матеріалів провадження видно, що вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2017 року ОСОБА_7 засуджено за ст.ст.153 ч.3, 115 ч.2 п.п.4, 10, ст.70 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20.11.2017 року та постановою Верховного Суду від 16.01.2019 року зазначений вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2017 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 22.03.2018 року в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 12.02.2015 року по 20.11.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у державній установі «Замкова виправна колонія № 58».

Установою виконання покарань ОСОБА_7 характеризується посередньо, заохочень не має, два накладені на нього дисциплінарні стягнення є погашеними.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі ст. 82 КК України не передбачає. Механізмом захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі законодавство України про кримінальну відповідальність визначає інститут помилування актом Президента України стосовно індивідуально визначеної особи.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Так стаття 51 КК України визначає види покарань, зокрема відповідно до п.п. 11, 12 цієї статті до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань: позбавлення волі на певний строк; довічне позбавлення волі.

У статтях 81, 82 КК України врегульовані питання умовно-дострокового звільнення та заміни покарання більш м`яким.

Вказані норми не передбачають можливості умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі передбачений ст. 87 КК України, ст. 151 КВК України, Положенням «Про порядок здійснення помилування» затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 р. №223/2015.

Відповідно до ч.2 ст.87 КК України актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання (ч.7 ст.151 КВК України).

Твердження в апеляційній скарзі про те, що спосіб заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі, передбачений ст. 87 КК України, а саме здійснення помилування Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи, не є ефективним, оскільки законодавство України не передбачає реального і ефективного механізму його реалізації, на законність ухвали суду не впливають.

При прийнятті ухвали суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали провадження, проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, у тому й числі рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України №2», на яке у клопотанні та в апеляційній скарзі посилається засуджений, та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 , оскільки законодавство України не передбачає можливість заміни покарання засудженому до довічного позбавлення волі іншим покаранням і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та ст.28 Конституції України.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України №2», яким встановлено порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ОСОБА_9 не мав перспективи звільнення й можливості перегляду довічного ув`язнення, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції правильно вказав в ухвалі, що у справі «Петухов проти України № 2» ЄСПЛ встановив системну проблему в законодавстві України, яку можна подолати лише заходами загального характеру, спрямованими на усунення її першопричини, шляхом внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.

При цьому на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, а єдиним механізмом захисту прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, є помилування, яке здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.407, 418, 419, 537-539 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Ізяславського районного суду від 22 вересня 2020 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: