Категорія: крим. Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000719 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2020, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше двічі судимого, останній раз 16.01.2019 вироком Личаківського районного суду м. Львова за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного судом покарання невідбутої частини покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2019 та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з моменту затримання 29.08.2019 до набуття вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішені питання з речовими доказами, арештованим майном та судовими витратами.

встановив:
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за те, що він 31.03.2019 близько 19:30год спустився до підвального приміщення гуртожитку №4 Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, розташованого за адресою: м. Вінниця вул. О.Блока,34. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з підсобного приміщення вказаного підвалу, куди він мав вільний доступ.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, ОСОБА_7 , відчинив двері ключем, вільно зайшов до підсобного приміщення вищевказаного підвалу та шляхом вільного доступу викрав звідти майно, належне ОСОБА_9 , а саме: кутову шліфувальну машину (болгарку) ТМ «Форте»; будівельний міксер ТМ «Фіолент» в корпусі червоного кольору; будівельний міксер ТМ «Фіолент» в корпусі синього кольору; перфоратор ТМ «Форте» моделі «КН 32-14» та дриль-міксер ТМ «Прокрафт». Після цього ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, забравши із собою викрадені речі, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Відповідно до висновків експерта №3874/3882-3883/19-21 від 05.06.2019 та №5890/19-21 від 09.09.2019, загальна вартість вищевказаного викраденого майна становить 3 435,70грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 3 435,70грн.

За таких обставин суд дійшов до переконання, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, як крадіжка, вчинена повторно.

В апеляційній скарзі прокурора міститься прохання про скасування вироку місцевого суду, перекваліфікацію вчиненого обвинуваченим діяння з ч.2 ст.185 КК України на ч.3 ст.185 КК України та постановлення нового вироку із визначенням ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України визначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2019 та призначити остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Свої доводи прокурор обґрунтував тим, що вирок міського суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, на думку прокурора, обвинувачений не мав вільного доступу до підсобного приміщення де зберігався інструмент та незаконно проник у нього.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги; міркування обвинуваченого та його захисника, щодо законності судового рішення; дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд не знайшов підстав до скасування чи зміни вироку суду першої інстанції із наступних підстав.

Відповідно до показів потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 мав вільний доступ до даного майна та до приміщення, де воно зберігалося, мав право брати ключ та входити у підсобне приміщення, де інші працівники залишали інструменти. Судом вірно встановлено, що потерпілий не заперечував обвинуваченому брати у вахтера ключ, заходити до підсобного приміщення, де зберігався інструмент, необхідний для роботи та інші їхні особисті речі.

ОСОБА_7 надавав аналогічні покази, визнавши, що цілий день працював, а після роботи вчинив викрадення майна потерпілого та стверджував, що він мав вільний доступ до даного майна та до приміщення, де воно зберігалося.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги , що показання потерпілого та свідків є логічними і послідовними, вони узгоджуються між собою. При цьому, ні потерпілий, ні свідки не повідомляли про те, що двері до підсобного приміщення були пошкоджені. Про зняту пластикову панель з вхідних дверей ніхто не вказував. Жодних доказів того, що обвинувачений проник у підсобне приміщення, пошкодивши двері, суду не надано.
Також, ніхто з учасників кримінального провадження не стверджував, що обвинуваченому було заборонено працювати в неділю, заходити до приміщення у вихідний день, в якому зберігалися інструменти, як про це необґрунтовано зазначив прокурор у своїй апеляційній скарзі. Беззаперечних доказів у підтвердження такої заборони чи відсутності вільного доступу до даного майна та до приміщення, де воно зберігалося прокурор під час апеляційного розгляду та в своїй апеляційній скарзі не навів.

Правовий висновок щодо кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України був сформований Великою палатою Верховного Суду (постанова від 18.04.2018 у справі № 569/1111/16-к). Кваліфікуюча ознака «проникнення у житло чи інше приміщення» міститься у частині 3 статті 185 КК України, а тому цей правовий висновок можливо також застосовувати у кримінальних провадженнях за обвинуваченням винних за ст.185 КК України.

Із роз`яснень, Верховного Суду вирішальним при визначенні законності входження особи у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою, є режим доступу до об`єкта вільний чи обмежений.

Наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном, що мало місце в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, ОСОБА_7 здійснив викрадення майна потерпілого шляхом вільного доступу, відчинив двері ключем, яким мав право користуватися.

Однак, сам обвинувачений визнав, що інструменти, які він взяв в підсобному приміщенні, йому не належали, розпоряджатися ними він права не мав, що в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження і призвело до засудження його за ч.2 ст.185 КК України.

Не підлягає також до задоволення апеляційна скарга прокурора в частині призначення більш суворого по строку покарання обвинуваченому, ніж визначив суд.

Апеляційна скарга прокурора не містить жодних переконливих доводів за яких розмір покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості, та що призначене за ч.2 ст.185 КК України більш суворе покарання буде достатнім для виправлення і попередження скоєння злочинів, як самим винним так і іншими особами, ніж призначене судом першої інстанції.

Суд визнав, що покарання призначене обвинуваченому відповідає вимогам статей 50, 65 КК України і підстав до його збільшення по строку і виду немає.

Зважаючи на наведене вирок суду є законним обґрунтованим і вмотивованим, ухвалений відповідно до норм статті 374 КПК України.

В зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2020 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3