Справа № 214/4194/20
1-кп/214/846/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000513 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.2 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні головуючий заявив про самовідвід, посилаючись на те, що 8 липня 2020 року ним була винесена ухвала про самовідвід, а тому він не має повноважень розглядати дану справу, також вважає, що при визначенні його для цього судового провадження, був порушений порядок визначення судді для розгляду справи.

У судовому засіданні прокурор пояснив, що покладається на думку суду.

Обвинувачений пояснив, що з питання, яке обговорюється, не обізнаний.

Захисник вважає, що заява піддягає задоволенню, так як суддя ОСОБА_1 не має права розглядати цю справу.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Як передбачено ст. 35 ч.3 КПК України, визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст.75 ч.5 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.

Судом встановлено, що у судовому засіданні 8 липня 2020 року головуючий заявив про самовідвід, посилаючись на те, що дане кримінальне провадження надійшло на розгляд до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 червня 2020 року. Також зазначив, що станом на 17 червня 2020 року в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходилася кримінальна справа №214/832/20 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України, яка розглядалася суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 . Суддя ОСОБА_1 зазначив, що таким чином, відповідно до вимог ст. 334 ч.2 КК України, кримінальне провадження №0000513 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.2 КК України, повинно було бути передано судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 . Крім того, вказав, що на думку суду та обставина, що справа судді ОСОБА_1 була розподілена без дотримання зазначених вимог КПК України, тобто буде розглядатися ним всупереч вказаним вимогам закону, може викликати сумнів у неупередженості судді.

8 липня 2020 року, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява про самовідвід підлягає задоволенню, та виходив з того, що згідно ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. Суддя ОСОБА_1 зазначив, що у судовому засіданні, встановлені обставини, передбачені п.4 ч.1 ст.75 КПК України, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді, а саме розподіл справи головуючому з порушенням вимог КПК України. Також суд врахував, що подальший розгляд справи суддею ОСОБА_1 буде порушувати положення ст. 334 ч.2 КПК України, яка гарантує обвинуваченому право на розгляд справ відносно нього, які перебувають в одному і тому суді, одним суддею цього суду та постановлення одного, а не декількох вироків.

Також при вирішенні питання про самовідвід суд 8 липня 2020 року взяв до уваги, що відповідно до ст.75 ч.5 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.Також суд зазначив, що, як передбачено ст. 35 ч.3 КПК України, визначення судді для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень.

Суд вказав, що згідно п.2.3.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, яка затверджена Рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30, розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ. Також суд зазначив, що, як передбачено п.2.3.2 цього Положення, визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом: автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи; пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ; розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді; визначення складу суду з метою заміни судді (суддів); повторного автоматизованого розподілу судових справ.

Крім того, суд 8 липня 2020 року зазначив, що згідно п. 2.3.44. цього Положення, раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), передаються матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої вже здійснюється судове провадження, у випадку, передбаченому частиною другою статті 334 Кримінального процесуального кодексу України.

Також суд вказав, що відповідно п 2.3.47., у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача) у випадках, передбачених підпунктами 2.3.44-2.3.46 пункту 2.3 цього Положення, такі судові справи та матеріали підлягають автоматизованому розподілу за правилами, визначеними Засадами використання автоматизованої системи документообігу суду.

При постановлення ухвали про самовідвід суддя ОСОБА_1 вказав, що на час надходження до суду кримінального провадження №0000513 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.2 КК України, суддя ОСОБА_6 вже здійснювала судове провадження відносно ОСОБА_5 , отже вона для кримінального провадження №0000513 мала статус раніше визначеного судді, вона не була відсутня. Суд вказав, що отже кримінальне провадження №0000513 належало передати саме їй, але в порушення зазначеного порядку, визначення судді для розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.2 КК України, дана справа була передана судді ОСОБА_1 , а тому він підлягає відводу.

В цій ухвалі головуючим не було зазначено про те, що автоматичний розподіл справи був проведений з порушенням п. 2.10 «Засад використання автоматизованої системи документообігу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області», в редакції, прийнятої рішенням зборів суддів №39 від 2 листопада 2017 року, яким було передбачено, що у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді, у випадках, передбачених підпунктами 2.3.44 2.346 пункту 2.3 Положення, такі судові справи та матеріали підлягають автоматизованому розподілу за рішенням зборів суддів, якщо відсутність головуючого судді призведе до неможливості розгляду цих справ та матеріалів у строки, встановлені чинним законодавством. Тому, якщо існувала помилкова думка про те, що суддя ОСОБА_6 станом на 17 червня 2020 року була відсутньою, то передачу цієї справи іншому судді повинні були вирішити збори суддів, однак ці збори проведені не були, справа була передана судді ОСОБА_1 в результаті автоматизованого розподілу, проведеного 17 червня 2020 року з порушенням вказаного пункту Засад. Ці засади були змінені рішенням зборів суддів №16 від 18 червня 2020 року.

Судді ОСОБА_6 дана справа 13 липня 2020 року була передана на підставі протоколу, як раніше визначеному судді.

29 липня 2020 року суддя ОСОБА_6 винесла ухвалу, якою вирішила відмовити в об`єднанні справ відносно ОСОБА_5 та передати цю справу для розгляду попередньому складу суду.

Дана справа була передана судді ОСОБА_1 3 серпня 2020 року на підставі протоколу від 31 липня 2020 року, як раніше визначеному судді.

Дана справа була передана судді ОСОБА_1 3 серпня 2020 року з порушенням вимог згаданого вище Положення.

Так, як передбачено п. 2.3.43. Положення, судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа. Згідно п.2.3.44. цього Положення, раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) передаються також: апеляційні та касаційні скарги, що надійшли до суду відповідної апеляційної чи касаційної інстанцій після визначення судді-доповідача у цій судовій справі; судові справи, повернуті до апеляційного суду після виконання вимог частини сьомої статті 297 Цивільного процесуального кодексу України та після дооформлення; судові справи, що надійшли для вирішення питання про прийняття додаткового судового рішення, виправлення описок та помилок, роз`яснення судового рішення, повернення судового збору; судові справи, що розглядаються в порядку адміністративного чи цивільного судочинства та надійшли до касаційної інстанції у зв`язку з їх витребуванням за відкритим провадженням за касаційною скаргою; судові справи, повернуті до апеляційного суду після виконання вимог частини другої статті 359 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до пункту 11 Перехідних положень цього Кодексу; судові справи про перегляд заочного рішення; судові справи, за якими надійшли заяви (клопотання), пов`язані із виконанням судових рішень, передбачені статтями 368373, 378 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 117, 119121,121-2, 122 Господарського процесуального кодексу України, статтями 259264, 267 (крім частини дев`ятої статті 267) Кодексу адміністративного судочинства України, розділом 8 Кримінального процесуального кодексу України, статтею 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення; клопотання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, у судових справах, які розглянуті даним судом; матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої вже здійснюється судове провадження, у випадку, передбаченому частиною другою статті 334 Кримінального процесуального кодексу України; судові справи про адміністративні правопорушення щодо особи, яка вчинила декілька адміністративних правопорушень, якщо ці справи надійшли в один день; судові справи, що розглядаються Верховним Судом України в порядку, передбаченому процесуальним законодавством України, та які надійшли до Верховного Суду України у зв`язку з їх витребуванням за відкритим провадженням за заявою про перегляд судових рішень; зустрічні позови та позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у судовій справі, у якій відкрито провадження, що надійшли до суду; заяви про скасування заходів реагування, застосованих у межах відповідної судової справи; заяви про відновлення втраченого судового провадження; апеляційні скарги на ухвали слідчих суддів, які надійшли в межах одного кримінального провадження; заяви про забезпечення позову, доказів.

Зазначених в даному пункті підстав для передачі справи судді ОСОБА_1 не існує, так як відповідно п. 2.3.44. раніше визначеним суддею для розгляду даної справи є саме суддя ОСОБА_6 , а не суддя ОСОБА_1 .

Як передбачено п.2.3.22. вказаного Положення, судові справи підлягають автоматизованому розподілу між суддями, які мають на момент автоматизованого розподілу судових справ повноваження для здійснення процесуальних дій. Як передбачено п. 2.3.4. Положення, із загального списку суддів визначаються судді, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу. Згідно п. 2.3.3. Положення, не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, в інших передбачених законом випадках, у яких суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ. Отже вказані норми передбачають, що справа не може бути передана судді, який не має повноважень для здійснення процесуальних дій, таким суддею є, зокрема, суддя який відведений від розгляду справи внаслідок розгляду заяви про відвід або внаслідок задоволення заяви про самовідвід.

Суддя ОСОБА_1 8 липня 2020 року задовольнив ухвалу про самовідвід, отже він не має повноважень на проведення процесуальних дій по цій справі.

В цьому Положенні не визначено, що раніше визначеним суддею є той суддя, в провадженні якого колись перебувала справа, передана такому судді з порушенням вимог Положення.

Дана справа була передана судді ОСОБА_1 17 червня 2020 року з порушенням зазначених вище вимог Положення, на підставі чого 8 липня 2020 року суддя ОСОБА_1 задовольнив заяву про самовідвід. В подальшому ця справа була передана судді ОСОБА_6 , як раніше визначеному судді.

В обґрунтування своєї ухвали суддя ОСОБА_6 зазначила, що вона відмовила в об`єднання даної кримінальної справи з іншою справою відносно ОСОБА_5 , яка перебуває в її провадженні і по якій досягнуто угоди про примирення. При цьому суддя ОСОБА_6 зазначила, що відповідно до вимого ст.469 ч.8 КПК України, кримінальне провадження, по якому досягнуто згоди не може бути об`єднано з іншим кримінальним провадженням. Це твердження є помилковим, оскільки відповідно до положень ст. 469 ч.8 КПК України, у разі якщо кримінальне провадження здійснюється щодо кількох осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма підозрюваними чи обвинуваченими, угода може бути укладена з одним (кількома) з підозрюваних чи обвинувачених, кримінальне провадження щодо особи (осіб), з якими досягнуто згоди, підлягає виділенню в окреме провадження; у разі якщо в кримінальному провадженні беруть участь кілька потерпілих від одного кримінального правопорушення, угода може бути укладена та затверджена лише з усіма потерпілими; у разі якщо в кримінальному провадженні беруть участь кілька потерпілих від різних кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма потерпілими, угода може бути укладена з одним (кількома) з потерпілих, кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка досягла згоди, підлягає виділенню в окреме провадження. Отже ця норма регулює, поряд з іншими, питання виділення кримінального провадження, а не об`єднання проваджень.

Також суд приймає до уваги, що рішення про повернення справи попередньому складу суду або раніше визначеному судді, не передбачено нормами КПК України, тому прийняте суддею ОСОБА_6 рішення про повернення справи попередньому складу суду, суперечить КПК України, а за своєю суттю фактично визначає відмову у прийнятті справи, що суперечить вимогам п.2.3.20. Положення, згідно якого відмова судді від отримання розподіленої в установленому порядку судової справи не допускається.

Крім того, суд приймає до уваги, що Положенням не передбачено такої дії, як «передача справи для розгляду попередньому складу суду», як про це зазначила суддя ОСОБА_6 в своїй ухвалі від 29 липня 2020 року, а тому підстав для передачі цієї справи судді ОСОБА_1 , в провадженні якого ця справа дійсно була, не існувало. Якщо ж суддя ОСОБА_6 мала на увазі передати справу «раніше визначеному судді», то суддя ОСОБА_1 не є раніше визначеним суддею, про що ретельно зазначено вище.

При цьому суд вважає, що суддя ОСОБА_6 не врахувала, що справа була передана їй як раніше визначеному судді не лише для вирішення питання про об`єднання, а в першу чергу для розгляду справи за суттю. Так, ані в КПК України, ані в Положенні, не мається приписів про те, що якщо передана раніше визначеному судді справа ним не об`єднана з тією справою, яка вже перебувала на його розгляді, то «друга» за часом надходження справа повертається для розподілу. Також суд враховує наступне. Суддя перестає брати участь у розгляді справи внаслідок наступних, передбачених КПК України рішень: винесення ухвал про: повернення обвинувального акту, закриття провадження, задоволення заяви про відвід або самовідвід; постановлення вироку. Зазначених рішень по даній справі не приймалося, а тому суд приходить до переконання, що дана справа продовжує перебувати в провадженні судді ОСОБА_6 , а тому не може бути передана в провадження ще якогось іншого судді.

Таким чином, передача даної справи судді ОСОБА_1 , є необґрунтованою, вчиненою з порушенням вимог ст. 35 ч.3 КПК України, та з порушенням зазначених вище вимог Положення.

Також суд бере до уваги, що відповідно до ст.415 ч.1 п.2 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою. Отже, якщо суддя ОСОБА_1 , який задовольнив заяву про самовідвід, продовжить розгляд даної справи, це може призвести до того, що в разі подачі апеляції, під час апеляційного розгляду рішення суду першої інстанції може бути скасованим.

Обговорюючи питання про те, в який спосіб повинно бути вирішення питання про самовідвід, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23 (далі за

текстом «Принципи»), суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як передбачено ст. 80 КПК України, при наявності підстав, передбачених ст.ст.75, 76, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Як передбачено ст. 81 КПК КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду; усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює. Отже, відповідно до ст.81 КПК України відвід головуючому розглядає інший суддя при тій умові, що головуючому саме заявлений відвід, тобто якщо про це заявив хтось з учасників, а не сам головуючий заявив про наявність підстав для відводу. Речення про те, що інші відводи розглядає суддя, який здійснює судове провадження, слід розуміти, виходячи з сукупності вказаних норм та положень «Принципів», що під іншими відводами розуміється і самовідвід і рішення про самовідвід зобов`язаний прийняти і несе за це відповідальність саме той суддя, який здійснює провадження і таке рішення приймається в формі ухвал.

Отже, з сукупності вказаних норм вбачається, що питання про самовідвід вирішується шляхом постановлення ухвали.

Обов`язком, відповідно до словників української мови є те, чого треба беззастережно дотримуватися, що слід безвідмовно виконувати відповідно до вимог суспільства або виходячи з власного сумління.

Суд вважає, що передбачений ст. 80 КПК України обов`язок судді заявити самовідвід, визначає обов`язок усунутися від розгляду справи шляхом винесення відповідної ухвали, так як відповідно до ст. 258 ч.2 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, крім вирішення питання про обвинувачення по суті, викладаються у формі ухвали. Інше розуміння про те, як вирішується питання про самовідвід, а саме що це питання повинно вирішуватися за заявою головуючого іншим суддею шляхом винесення іншим суддею ухвали є хибним, так як передача вирішення цього питання іншому судді може стати перешкодою для виконання головуючим обов`язку усунутися від розгляду справи, оскільки за наслідками розгляду заяви про самовідвід інший суддя може задовольнити цю заяву або відмовити у її задоволенні.

При цьому суд бере до уваги також, що думка про те, що заява про самовідвід вирішується головуючим по справі, узгоджується із законодавчими положеннями, викладеними у ст.40 ч. 1 КАС України, згідно якої питання про самовідвід вирішується ухвалою суду, що розглядає справу та ст.40 ч.2 ЦПК України, відповідно до якої питання про відвід вирішується судом, який розглядає справу, суд задовольняє відвід, якщо приходить до висновку про його обґрунтованість.

Також суд бере до уваги, що відповідно до ст.415 ч.1 п.2 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою. Отже, якщо головуючий подасть лише заяву про самовідвід, а інший суддя помилково не знайде підстав її задовольнити, це може призвести до того, що в разі подачі апеляції, під час апеляційного розгляду рішення суду першої інстанції може бути скасованим.

Також суд враховує, що для попередження необґрунтованих самовідводів існує такий механізм як дисциплінарна відповідальність, оскільки ст. 106 ч.1 п. «д» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачає як підставу дисциплінарної відповідальності судді порушення ним правил щодо відводу (самовідводу). Крім того, для впливу на суддю, який заявляє необґрунтовані самовідводи існує такий орган суддівського самоврядування як збори, які відповідно до ст. 128 ч.9 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», можуть обговорювати питання щодо практики застосування законодавства, розробляти відповідні пропозиції щодо вдосконалення такої практики та законодавства.

При цьому суд також бере до уваги, що інститут відводу та інститут самовідводу мають певні відмінності. Найбільш проінформованим про наявність підстав, які перешкоджають судді, відповідно до ст.ст.75, 76 КПК України, брати участь у розгляді справи, є саме головуючий. Так, він може знати про такі обставини, які невідомі іншим учасникам, наприклад висловлювання стороннім особам думки стосовно вирішення справи. Тому саме на головуючого в першу чергу законодавець покладає обов`язок усунутися від розгляду справи, а саме заявити про самовідвід.

Ініціатива заявити відвід належить іншим учасникам, якім відомі підстави для відводу в тому випадку, коли суддя, при наявності таких підстав, не заявив про самовідвід.

Також суд вважає, що передача заяви про самовідвід на вирішення іншому судді, визначає ухилення судді від виконання обов`язку усунутися від розгляду справи і перекладання цього свого обов`язку на іншого суддю, що є неприпустимим, оскільки виконувати обов`язки повинна та особа, яке їх несе.

Керуючись ст.ст.35, 75, 80, 81, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід від участі в даному кримінальному провадженні задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_1 від участі в даному кримінальному провадженні, передати справу до канцелярії суду для вирішення питання про передачу цієї справи судді, який відповідно до п. 2.3.43. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, яка затверджена Рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30, є раніше визначеним суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : ОСОБА_1