Справа № 617/66/20
н/п 1-кп/953/615/20
Київський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця смт. Золочів Золочівського району Харківської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
в скоєні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженця м.Лисичанськ Луганської області, громадянина України , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
в скоєні злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст. 185 КК України, -
Обвинуваченим обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який закінчується .
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До спливу продовженого строку, судове провадження не завершено, судом узгоджені дати проведення судового розгляді із сторонами.
Прокурор просив продовжити обвинуваченим строк запобіжного заходу з підстав наявності ризиків передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, подавши клопотання .
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник проти задоволення клопотання не заперечували.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник проти продовження строку запобіжного заходу заперечували, зазначаючи, що ризики не доведені, обвинуваченим можна обрати інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. При цьому, ОСОБА_6 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, із застосуванням електронного засобу контролю.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 , не одружений, має постійне місце проживання, в силу ст. 89 КК України раніше судимий, працездатний, однак ніде не працює, обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, проживає в одному селі разом із свідками. Доказів працевлаштування, наявність малолітньої дитини та позивної характеристики з місця роботи , суду не надано.
Судом також встановлено, що ОСОБА_7 , не одружений, має постійне місце проживання, раніше не судимий, працездатний, однак ніде не працює, обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, проживає в одному селі разом із свідками.
Суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або у виді довічного позбавлення волі.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені у обвинувальному висновку, а саме того, що злочинні дії ОСОБА_10 , який діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, були направлені на позбавлення життя іншої людини, шляхом нанесення множинних ударів тупим предметом в область голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, на думку суду, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
З огляду на значимі для даного провадження обставини з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження, приходить обґрунтованого висновку про наявність на теперішній час ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховатися від суду.
Ризики передбачені п.п.3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на теперішній час не доведені.
Таким чином, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст.178 КПК України, а саме: пред`явлене обвинувачення? тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у скоєні злочинів, їх вік, репутацію, відсутність роботи та міцних соціальних зав`язків , відсутність судимостей, наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, тому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашній арешт, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобіганню встановленим ризикам.
З урахуванням зазначеного клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 задоволенню не підлягає.
Суд при постановленні ухвали, керуючись ч. 3, 4 ст. 183 КПК України не визначає розміру застави у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оскільки злочин, в якому вони обвинувачуються, спричинив загибель людини.
Керуючись ст. ст.177, 178, 183,184, 331, КПК України, суд, -
В задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Міру запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін у виді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 60 днів, тобто до 19.12.2020 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.
Оскарження ухвали, не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи .
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2