н/п 1-кп/490/599/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
23 листопада 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,
їх захисників - адвокатів ОСОБА_13 та ОСОБА_14
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт, складений 27 серпня 2019 року за обставинами кримінального провадження №0004384 за обвинуваченням

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, раніше не судимого, неодруженого, має повну загальну середню освіту, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України,
та за обвинуваченням, яке підтримує потерпіла у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, має повну загальну середню освіту, працює докером-механізатором ТОВ НСП "Ніка-Тера", зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.115 КК України,
та за обвинуваченням, яке підтримує потерпіла у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Із врахуванням процесуальних вимог ч.2 ст.416 КПК України щодо недопустимості застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання, змісту ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 20.02.2018 р. та вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.08.2017 року, судом встановлені наступні обставини справи та надається відповідна правова кваліфікація.

У період часу до 01 серпня 2014 року включно, більш точний час судовим розглядом не встановлено, у ОСОБА_11 на грунті особистих відносин із ОСОБА_15 виник умисел на скоєння вбивства останьої. З цією метою ОСОБА_11 вирішив залучити ОСОБА_12 з яким у нього були дружні відносини та якому була відведена роль пособника у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_15 а також приховуванні його слідів, на що останній погодився.

01 серпня 2014 року у вечері, більш точний час не встановлено, але починаючи не пізніше ніж із 23 год. 00 хв., ОСОБА_11 , перебував разом з ОСОБА_12 у квартирі АДРЕСА_5 , у якій в той же час також перебувала ОСОБА_15 .

При цьому, відповідно до спільно погодженого плану між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 мав: задушити ОСОБА_15 , коли та піде до ванної кімнати, далі за допомогою ОСОБА_12 упакувати тіло ОСОБА_15 до спортивної чорної сумки, яка знаходилась в квартирі, після того викликати таксі; за допомогою ОСОБА_12 завантажити сумку з тілом до таксі; разом з ОСОБА_12 доїхати на таксі до лікарні МВС за адресою: місто Миколаїв, вул. Флотська, 71, далі за допомогою ОСОБА_12 донести сумку з тілом до берегу річки Інгул, де залишити тіло потерпілої, штучно створивши цим самим обставини природньої загибелі ОСОБА_15 від утоплення та приховавши таким чином реальні обставини її смерті.

Реалізуючи цей погоджений із ОСОБА_12 злочинний план, біля 23:55 години 01 серпня 2014 року ОСОБА_11 , зайшов до ванної кімнати вказаної квартири, де вже знаходилася ОСОБА_15 , та діючи умисно, зі значною силою схопив її шию та стиснув пальцями рук, внаслідок чого у неї відбулось закриття просвіту дихальних шляхів та припинення доступу повітря до легень. Утримуючи таким чином шию ОСОБА_15 протягом достатнього часу, але не менше 3 хвилин, ОСОБА_11 добився розвитку механічної асфіксії, внаслідок якої на місці настала смерть потерпілої.

Переконавшись у настанні смерті ОСОБА_15 , ОСОБА_11 поклав її тіло у ванну. Після цього ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_12 про здійснення вбивства ОСОБА_15 та взяв в квартирі спортивну сумку та вирізав з неї внутрішні кишені, пристосувавши її тим самим для подальшого транспортування тіла. Далі ОСОБА_11 за допомогою ОСОБА_12 , який виконував заздалегідь обіцяну роль пособника злочину, витяг тіло ОСОБА_15 з ванної та помістив його до підготовленої сумки. Після цього ОСОБА_11 викликав таксі для подальшого транспортування трупу. По приїзду таксі, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 завантажили сумку з тілом ОСОБА_15 до багажного відділення автомобіля таксі. Після цього ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 в якості пасажирів направилися на цьому автомобілі до лікарні УМВС України в Миколаївській області, що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Флотська, 71. Прибувши до в`їзду на територію лікарні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дістали сумку з тілом ОСОБА_15 та спільно донесли її до берегу річки Інгул, де в кущах очерету залишили труп.

Після чого ОСОБА_11 , виконавши усі заплановані дії щодо вбивства ОСОБА_15 та спотворення обставин її смерті, повернувся до квартири АДРЕСА_5 , а ОСОБА_12 направився до квартири АДРЕСА_6 .

Крім того, після вчинення вбивства, ОСОБА_11 побачив на тілі ОСОБА_15 золоті прикраси, та вирішив заволодіти ними. Реалізуючи цей злочинний намір, ОСОБА_11 зняв з тіла ОСОБА_15 п`ять золотих обручок та одну пару золотих сережок. Також в цей час, у ОСОБА_11 виник умисел на заволодіння іншими речами ОСОБА_15 , які вона принесла до квартири АДРЕСА_5 , та які залишилися після її загибелі, а саме: мобільним телефоном марки "МІ" моделі "Мі2", ноутбуком марки "Hewlett Packard" та обвинувачений заволодів ними. Після цього, викраденим майном ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, внаслідок чого потерпілій була заподіяна матеріальна шкода.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 неодноразово змінював покази та остаточно у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 та ч.1 ст.115 КК України, частково визнав обвинувачення та під час допиту у суді пояснив, що він раніше перебував в сімейних відносинах з ОСОБА_16 , станом на 2014 рік вони вже розійшлись, однак інколи спілкувалися. В кінці серпня 2014 року йому зателефонувала ОСОБА_15 та запропонувала зустрітися, оскільки вона розійшлась зі своїм хлопцем. Він запросив її до себе в гості. 01 серпня 2014 року року він перебував в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_7 , разом ОСОБА_15 та ОСОБА_12 . Вони спілкувалися, грали в преферанс та вживали алкогольні напої. Близько 23 години вечора ОСОБА_15 захотіла прийняти ванну, пішла до ванної кімнати. Коли обвинувачений зайшов до ванної кімнати в них виник конфлікт на ґрунті особистих відносин, в ході якого вона вдарила його рукою по обличчю, у відповідь він схопив її за шию правою рукою та притиснув до стіни головою, вона чинила опір, била руками, однак він її задушив. Коли тіло обм`якло та почало з`їжджати по стіні, він зрозумів, що вона померла. Після того як задушив поклав тіло ОСОБА_17 в ванну з водою, для інсценування утоплення. Коли він вийшов із ванної кімнати, то ОСОБА_12 був на балконі, де палив цигарку. Обвинувачений сказав ОСОБА_12 , що ОСОБА_18 померла. Після цього він зняв з потерпілої золоті прикраси, а саме золоті сережки та 5 обручок, також при ній був ноутбук та особистий мобільний телефон. В перші хвилини у нього був шок та наляканість. Швидку допомогу вони разом із ОСОБА_12 не викликали. Він сказав ОСОБА_12 , що необхідно сховати тіло померлої на що останній погодився, при цьому він не погрожував йому. Він знайшов в квартиру свою спортивну сумку, вирізав в ній стінки та вони разом з ОСОБА_12 у ванній кімнати переклали до неї тіло ОСОБА_15 . Після цього викликали таксі. Після того як приїхало таксі, вони вийшли з сумкою та поїхали до лікарні МВС. Він знав це місце, та обрав його тому, що там немає людей. Вони вийшли з таксі та пішли в бік річки. ОСОБА_12 допомогав тримати сумку та доставати із нього труп ОСОБА_15 , який вони залишили у зарослях очерету на березі річки. Далі вони викидали у смітники речі загиблої. Наступного дня він ходив та здавав в ломбард речі загиблої. При цьому повідомив, що на досудовому слідстві та при попередньому судовому розгляді надавав не зовсім правдиві покази, так як це була тактика його захисту. Зазначив, що версія смерті ОСОБА_15 внаслідок нещасного випадку, а саме утоплення ОСОБА_15 у ванній внаслідок удару головою є неправдивою.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_12 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.115 КК України, винним себе не визнав та під час допиту у суді пояснив, що наприкінці серпня 2014 року йому зателефонував ОСОБА_19 та покликав в гості до орендованої квартири за адресою АДРЕСА_7 . Коли він приїхав то в нього в дома була вже ОСОБА_20 . Вони сиділи грали в карти. Пізніше потерпіла попросила, щоб ОСОБА_11 набрав їй ванну, так як вона хотіла скупатись. Через 30хв, ОСОБА_21 пішов виключати воду, ОСОБА_18 пішла за ним. Він в цей час пішов на балкон покурити. Через деякий час до нього підійшов ОСОБА_21 та сказав, що ОСОБА_17 більше немає. Він одразу не зрозумів, пішов до ванної кімнати та побачив ОСОБА_22 лежала гола у ванній з головою у воді. Він одразу запропонував викликати швидку та поліцію, на що ОСОБА_21 почав погрожувати йому повторити долю ОСОБА_15 та заборонив це робити. Через це він був дуже наляканий. ОСОБА_11 пішов в кімнату та приніс чорну спортивну сумку, та сказав, щоб він тримав її. При цьому саме ОСОБА_11 поклав тіло в сумку. ОСОБА_21 викликав таксі яке приїхало близько через годину. Вони поїхали до лікарні МВС. Він розумів, що допомагає в приховуванні особливо тяжкого злочину, однак боявся ОСОБА_11 та фізичної розправи від нього. Він заздалегідь не домовлявся із ОСОБА_11 про вчинення злочину, та не знав про такі плани. Наступного дня він приїхав до ломбарду, який знаходиться на ринку ОСОБА_23 , там зустрівся з ОСОБА_11 , де вони здавали прикраси. Він здавав 5 обручок, але не знав, що ці речі належали загиблій, так як його ввів в оману ОСОБА_11 , при цьому гроші забрав ОСОБА_21 . В той же день він намагався продати ноутбук потерпілої, але відмовився від цього через те, що зрозумів підозрілість такої операції.

Окрім часткового підтвердження власними показаннями обвинувачених, їх вина у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень підтверджуються:

- показами потерпілої ОСОБА_9 яка в судовому засіданні повідомила, що з ОСОБА_11 вона знайома давно, оскільки він зустрічався з її донькою ОСОБА_15 , та деякий час він проживав разом з нею та донькою. Коли її доньці було 20 років, вона розійшлася з ОСОБА_11 . Юля почала зустрічатися з іншим хлопцем, а з ОСОБА_24 продовжила спілкування. Одного разу ОСОБА_18 просила її щоб ОСОБА_24 пожив в них, ніяких проблем не було, вони добре спілкувались між собою. В день події ОСОБА_18 сказала, що приїде до неї, однак не приїхала. Вона подзвонила ОСОБА_25 , на що та повідомила, що зустріла друзів. О 23 годині вона їй повторно зателефонувала, хотіла її забрати, вона сказала, що у друзів, в неї був спокійний голос, не було занепокоєння, сказала, що вранці зателефонує. Наступного дня вона телефонувала ОСОБА_17 , телефон був вимкнений. Через три дні вона зателефонувала ОСОБА_11 , той сказав, що він зустрівся з ОСОБА_15 на зупинці громадського транспорту та повернув борг ОСОБА_17 та поїхав. Крім того, потерпіла повідомила, що її донька завжди носили 7 кілець в тому числі на ланцюжку два та перстень бабусі. Крім того, їй відомо, що після зникнення її доньки, ОСОБА_12 видалився із її друзів в соціальній мережі, а він є другом ОСОБА_24 . Зазначене стало підставою підозрювати, що вони мають відношення до її зникнення. Крім того, потерпілій відомо, що ОСОБА_18 здала в ломбард кільце, а гроші віддала ОСОБА_11 , а той не хотів повертати гроші. Після умисного вбивства ОСОБА_11 здавав інші прикраси в ломбард. Потерпіла просила суд призначити максимальне покарання для обвинувачених та повністю підтримала цивільний позов;

- показами свідка ОСОБА_26 , який будучи допитаний в судовому засіданні пояснив, що в період з зими по літо 2014 року зустрічався з померлою ОСОБА_15 та вони проживали разом. В день загибелі ОСОБА_17 01 серпня 2014 року між ними виникла побутова сварка, ОСОБА_18 зібрала свої речі та пішла з будинку. Він знав, що у ОСОБА_17 був якийсь конфлікт з ОСОБА_11 , той був винен гроші, про це він чув коли ОСОБА_18 розмовляла по телефону з ОСОБА_24 . Увечері 01 серпня 2014 року він декілька разів телефонував ОСОБА_17 , вона не брала слухавку, через деякий час отримав смс від неї, що вона відпочиває з друзями в Коблево. Наступного дня йому подзвонила мати ОСОБА_17 та він разом з нею та тіткою поїхали в Коблево шукали ОСОБА_27 , але так і не знайшли. ОСОБА_15 завжди носила золоті прикраси, а саме вона вона мала 7 обручок, золотій ланцюжок, сережки. Крім того повідомив, що під час пошуків ОСОБА_15 , йому вдалося відновити її сім-карту, та зайшовши у соціальну мережу "В контакте" він помітив, що ОСОБА_12 видалився із її друзів, про що він повідомив слідчому.

Крім того, вина обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджуються наступними письмовими та речовими доказами:

-заявою від 04.08.2014 року ОСОБА_28 , згідно якої потерпіла просить прийняти міри в пошуку її зниклої доньки ОСОБА_15 (т.1 а.с.44);

-
-протоколом огляду місця події від 06.08.2014 року з фототаблицями згідно якого на березі річки Інгул на відстані близько 200метрів від правого тильного боку приміщення лікарні УМВС, що знаходиться у будинку 71 по вул. Флотська у м. Миколаєві, розташована ділянка місцевості розміром 4х4м на якій на відстані 150м від високовольтної опори виявлено труп невстановленої особи. (т.1 а.с.59-64);

-протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 07.08.2014 року згідно якого ОСОБА_29 впізнав ОСОБА_15 за її кольором нігтів, татуюванням на талії, кольором волосся та тіло будовою.(т.1 а.с.66-67);

-висновком експерта №449 від 12.08.2014 року згідно якого кров ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти В ізосерологічної системи АВО. (т.1 а.с.74);

-висновком експерта №742 від 02.09.2014 року згідно якого в результаті проведення молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразку крові ОСОБА_9 , які наведені в таблиці результатів дослідження.(т.1 а.с.77-82);

-висновком експерта №743 від 18.09.2014 року згідно якого в результаті проведення молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки фрагмента грудини невстановленого трупу жінки. ОСОБА_9 може бути біологічною матір`ю трупу невстановленої особи жіночої генетичної статі, фрагмент грудини якої надано на дослідження. Ймовірність даної події складає 99,96%.( т.1 а.с.86-93).

Зазначені письмові докази із врахуванням показів потерпілої ОСОБА_9 поза розумним сумнівом свідчать про те, що 06 серпня 2014 року за вказаних вище обставин був виявлений труп саме ОСОБА_15
-договором оренди житла від 18.07.2014 року з актом прийому передачі об`єкта оренди, згідно якого ОСОБА_11 взяв в оренду кв. АДРЕСА_5 строком на один рік.(т.1 а.с.105-108);

-заявою ОСОБА_11 від 07.08.2014 року, згідно якої ОСОБА_11 надає добровільну згоду на проведення слідчих дій в кв. АДРЕСА_5 .(т.1 а.с.109)

-заявою ОСОБА_30 від 06.08.2014 року, згідно якої власник квартири АДРЕСА_5 , яку орендував ОСОБА_11 , надав добровільну згоду на проведення слідчих дій.(т.1 а.с.110)

-протоколом проведення слідчого експерименту від 07.08.2014 року згідно якого ОСОБА_11 в присутності свого захисника ОСОБА_13 розповів та показав на місці як 01.08.2014 року перебуваючи в кв. АДРЕСА_5 вчинявся злочин відносно загиблої ОСОБА_15 (т.1 а.с.111-139)

-протоколом проведення слідчого експерименту від 07.08.2014 року згідно якого ОСОБА_12 в присутності свого захисника ОСОБА_31 розповів та показав на місці як 01.08.2014 року перебуваючи в кв. АДРЕСА_5 вчинявся злочин відносно загиблої ОСОБА_15 (т.1 а.с.140-170)

-протоколом проведення слідчого експерименту від 16.03.2016 року згідно якого було відтворено обставин конфлікту, який зі слів ОСОБА_11 мав місце між ним та ОСОБА_15 (т.2 а.с.127-132);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 16.03.2016 року з фототаблицями, згідно якого було відтворено обставин конфлікту, за участю спеціаліста судово-медичного експерта відділу дослідження трупів МОБСМЕ ОСОБА_32 (т.2 а.с.147-164)

-протоколом огляду місця події від 06.08.2014 року, згідно якого було проведено огляд в кв. АДРЕСА_5 , в ході огляду було виявлено та вилучено підлогове покриття в ванній кімнаті, футболка чоловіча білого кольору, майка чоловіча сірого кольору, постільна білизна з двох наволочок, простирадло та підодіяльник.( т.1 а.с.171-173)

-протоколом огляду місця події від 07.08.2014 року, згідно якого було проведено огляд в кв. АДРЕСА_5 , в ході огляду було виявлено та вилучено рушник, змиви РБК.(т.1 а.с.174-177)

З вищезазначених доказів, які узгоджуються із показами обвинувачених наданих в судовому засіданні та матеріалами слідчих експериментів вбачається, що смерть ОСОБА_15 сталась у квартирі АДРЕСА_5 ; причиною смерті стали дії ОСОБА_11 внаслідок раптового конфлікту із ОСОБА_15 на грунті особистих відносин між ними, смерть потерпілої була спричинена удушенням за допомогою рук ОСОБА_11 ; одразу після смерті тіло ОСОБА_15 перебувало у ванній у приміщенні ванної кімнати у вказаній квартирі; після її смерті ОСОБА_11 привів до ванної кімнати ОСОБА_12 , та той переконався у настанні смерті ОСОБА_15 ; після цього обвинувачені підготували тіло ОСОБА_15 до вчинення із ним дій, спрямованих на приховування обставин її смерті, під час чого, зокрема: ОСОБА_11 взяв сумку; вирізав з вказаної сумки кармани, пристосувавши її для переміщення тіла; тіло ОСОБА_15 достали в ванної та помістили до пристосованої сумки; ОСОБА_11 викликав таксі. Крім того, одразу після смерті ОСОБА_15 ОСОБА_11 зняв з її тіла золоті прикраси. По приїзду таксі ОСОБА_11 разом з ОСОБА_33 винесли сумку з тілом ОСОБА_15 з квартири та помістили до багажнику автомобіля таксі; на таксі вони прослідували до поліклініки МВС за адресою: місто Миколаїв, вул. Флотська, 71; від будівлі лікарні МВС вони прослідували до берегу річки, де в кущах очерету з сумки вилучили тіло ОСОБА_15 та залишили його там. -взявши з собою сумку, у якій раніше знаходилось тіло, повернулись до поліклініки МВС та пройшли пішки до зупинки: вулиця Шкільна, де викинули сумку у смітник; -взяли таксі та роз`їхались по домах.

-висновком експертизи №1920 від 08.09.2014 року з фототаблицями, згідно якого виявлені при судово-медичному дослідженні тілесні ушкодження у вигляді перелому під`язикової кістки з відривом обох ріжків від її тіла, може свідчити про механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї (задушення). При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 в області шиї були виявлені - поперечний згинальний перелом лівого великого ріжка, повний відрив лівого і правого ріжка від тіла під`язикової кістки з крововиливом в навколишні тканини. Характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень у вигляді перелому під`язичної кістки з відривом обох ріжків від тіла і переломів лунок зубів верхньої і нижньої щелепи, свідчить про те, що вони найімовірніше утворилися в результаті неодноразового травматичної дії тупого твердого предмета з обмеженою контактною поверхнею. Виявлені при судово-медичному дослідженні тілесні ушкодження у вигляді сгибального перелому лівого ріжка під`язикової кістки з відривом обох ріжків від тіла її, утворилися незадовго до настання смерті, від здавлення тупими твердими предметами, якими могли бути пальці рук або внутрішні поверхні передпліччя і плеча нападника, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і найімовірніше складаються в прямий причинно-наслідкового зв`язку з настанням смерті. Найімовірніше виявлені при судово-медичному дослідженні тілесні ушкодження у вигляді перелому під`язикової кістки з відривом обох ріжків від її тіла, може свідчити про механічної асфіксії в наслідок здавлення органів шиї (задушення). Всі перераховані вище тілесні ушкодження виявлені при судово медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_15 , крім розриву зв`язок лівої лопатки, носять ознаки прижиттєвих, на що вказують крововиливи в місцях їх утворення. Виявлені при судово-медичному дослідженні тілесні ушкодження в області шиї, у вигляді сгибательного перелому під`язикової кістки з відривом ріжків від тіла, найімовірніше можуть свідчити про здавленні органів шиї, задушенні. Після заподіяння ушкоджень, виявлених при судово-медичні дослідження в області шиї у вигляді перелому під`язикової кістки, в слідстві здавлення органів шиї (задушення), потерпіла не могла вчиняти будь-яких дій. (т.1 а.с.96-105);

-висновком комісійної експертизи КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судмедекспертизи" ДОР" №213 від 18.11.2016 року, згідно якого виявлено - повний згинальний перелом лівого великого рогу під`язикової кістки; ділянки схожі на крововиливи навколо лівого рога під`язикової кістки. Згідно додаткового судово-медичного дослідження під`язикової кістки, щитоподібного та перснеподібного хрящів встановлено, що за наявними анатомо-морфологічними ознаками представлена на дослідження кістка відноситься до скелету молодої людини і є під`язиковою кісткою у вигляді тіла з лівим та правим великими рогами. Великі роги під`язикової кістки не зрощені з її тілом. На під`язиковій кістці встановлено повний згинальний перелом лівого великого рогу, який заподіяний при інтенсивному (позамежному) відхиленні дистального відділу лівого великого рогу кістки у середину, в напрямку до правого рогу, що відбувається при стисненні органів шиї з напрямком діючої сили з зовні у середину, з боку лівої бічної поверхні шиї тупим твердим предметом з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, яким можуть бути пальці рук при стисненні органокомплексу (під`язикової кістки) шиї і не може виникати за іншого механізму, що підтверджується характером перелому: перелом зяє назовні, краї його звернені назовні, краї перелому з зовні відносно рівні, порівняні, без вспучування і викришування компактної речовини (ознаки розтягнення); краї перелому з середини нерівні, погано порівняні, зубцюваті, із двостороннім вузьким спучуванням і викришуванням компактної речовини (ознаки стиснення), стінки перелому нерівні, горбисті, стрімкі. Аналізуючи характерологічні властивості перелому лівого рога під`язикової кістки з визначенням зон розтягнення та стиснення, комісія експертів прийшла до висновку, що дане тілесне ушкодження спричинено від травматичної інтенсивної дії тупого твердого предмету, з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути палець кисті при стисненні органокомплексу шиї з місцем контакту травмуючого предмету зі сторони лівої бічної поверхні шиї в напрямку до правого рогу, який діяв з зовні в середину. Встановлений комісією експертів механізм виникнення тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_15 не відповідає механізму спричинення тілесних ушкоджень, вказаних у протоколах слідчого експерименту від 06.08.2014 та 16.03.2016 за участю ОСОБА_11 . Враховуючи наявність перелому лівого рога під`язикової кістки, механізм його виникнення, комісія експертів вважає, що в даному випадку смерть ОСОБА_15 могла настати в наслідок механічної асфіксії, яка виникла від стиснення органокомплексу шиї пальцями рук. Зазвичай в наслідок стиснення органокомплексу шиї відбувається закриття просвіту дихальних шляхів та припинення доступу повітря до легень. Перелом рога під`язикової кістки в свою чергу супроводжується крововиливом в навколишні тканини, набряком їх, в наслідок чого також перекривається доступ повітря в легені через дихальні шляхи, що призводить до механічної асфіксії. (т.3 а.с.36-76).

Вищезазначені висновки судових медичних експертиз повністю узгоджуються між собою та достоменно встановили причину смерті ОСОБА_15 внаслідок стискання органокомплексу її шиї за допомогою пальців рук, що призвело до перелому лівого великого ріжка під`язикової кістки, закриття просвіту дихальних шляхів та припинення доступу повітря до легень та смерті внаслідок механічної асфіксії.

Зазначене узгоджується із письмовим роз`ясненням члена комісії - експерта-доповідача ОСОБА_34 , в якому він зазначає, що виявлене на тілі ОСОБА_15 тілесне ушкодження у вигляді поперекового згинального перелому лівого великого рогу під`язикової кістки могло бути утворене не інакше, як внаслідок інтенсивного (позамежного) стискання органокомплексу шиї. При цьому це має бути саме стискання шиї або пальцями однієї руки, або - пальцями двох рук. Заподіяння такого ушкодження у будь-який інший спосіб, зокрема - внаслідок удару або падіння - не є можливим. З пояснень експерта-доповідача ОСОБА_34 вбачається, що таке стискання тривало більше за 3-5 хвилин.

Обвинувачений ОСОБА_11 під час надання останніх показів в суді підтвердив вищезазначений механізм заподіяння смерті ОСОБА_15 та зазначив, що інші версії загибелі потерпілої, про які він повідомляв органи досудового слідства та суд при попередніх розглядах були тактикою його захисту.

За такого суд вважає доведеним, настання смерті ОСОБА_15 внаслідок інтенсивного стискання шиї руками з боку ОСОБА_11 , що тривало не більше 5 хвилин та обумовило її смерть.

-заявою ОСОБА_35 від 06.08.2014 року згідно якого ОСОБА_36 добровільно видав мобільний телефон марки «МІ» який він придбав на ринку колос у невідомого чоловіка.(т.1 а.с.218);

-протоколом огляду предмету від 06.08.2014 року згідно якого було оглянуто мобільний телефон марки «Мі» ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_1 .(т.1 а.с.219);

-заявою ОСОБА_37 від 07.08.2014 року згідно якого ОСОБА_38 добровільно видав диск з відеозаписом з камери відео спостереження встановлений на тролейбусній зупинці на ринку «Колос» за 02.08.2014 року в період з 12год 00хв до 13год 00хв.(т.1 а.с.220-221);

-відеофайлами, дослідженимм в судовому засідання, які містяться на електронному носії інформації від 08.08.2014 року DVD-R. На відрізку відеофайлу з 12год 34хв до 12год 39хв до приміщення ларьку входить та перебуває ОСОБА_12 в руках якого мається сумка з якої останній дістає ноутбук марки «НР» та починає його демонструвати та про щось спілкуватися з працівниками ларьку, після чого кладе ноутбук назад до сумки та залишає приміщення ларьку.(т.1 а.с.222)

Вищезазначені докази у своїй сукупності свідчать про заволодіння з боку ОСОБА_11 речами ОСОБА_15 , а також підтверджують спільні дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо здійснення спроб реалізації майна потерпілої.

Щодо обвинувачення, яке під час судового розгляду підтримала потерпіла ОСОБА_9 та яке викладене в обвинувальному акті від 21.08.2018 р. (т.5 а.с.2-20) стосовно наявності в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обставин злочинів передбачених п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, то суд відзначає наступне.

Зазначення обвинувачення грунтується на інших мотивах здійснення вбивства, а саме корисливий мотив з метою власного збагаченя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також здійснення нападу з боку обвинувачених на ОСОБА_15 з метою заволодіння її майном (розбої) за попередньою змовою групою осіб.

В той же час, зазначені обставини під час судового розгляду не знайшли свого достатнього підтвердження.

Потерпілою не доведено наявність корислового мотиву у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 . Так, з матеріалів судової справи вбачається, що обвинувачені не могли заздалегідь знати, які матеріальні цінності та прикраси бути мати з собою потерпіла. Потерпіла за власною ініціативою повідомила ОСОБА_11 про бажання приїхати до його квартири. Таке повідомлення вона зробила за короткий проміжок до свого приїзду. Наявність у ОСОБА_11 та ОСОБА_15 невирішених матеріальних питань достоменно не свідчать про корисливий мотив умисного вбивства. Крім того, вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до вчинення злочину декілька годин разом із потерпілою перебували у вказаній квартирі, в цей час вони грали у карти, вживали спиртні напої та спілкувалися, тобто маючи змогу встановити наявність прикрас у потерпілої не починали вчиняти злочин щодо неї. В той же час, умисел на заволодіння майном обвинуваченої, що мало цінність виник у ОСОБА_11 після вчинення умисного вбивства та був окрім власного збагачення спрямований на приховання слідів злочину шляхом його розпорядженням. Зазначена обставина не заперечувалася з боку ОСОБА_11 під час судового розгляду.

Щодо доводів обвинувачених та їх захисту стосовно відсутності попередньої змови між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо вчинення умисної вбивства ОСОБА_15 , та спонтанного виникнення умислу у ОСОБА_11 на вчинення вбивства ОСОБА_15 під час перебування 01.08.2014 р. у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_5 , то суд їх відхиляє із наступних підстав.

Із показів обвинувачених та матеріалів слідчих експериментів достоменно вбачається, що негайно після загибелі ОСОБА_15 обвинувачені у короткий проміжок часу почали спільно виконувати комплекс дій спрямованих на пакування трупа у спортивну сумку, виклик таксі, транспортування трупу потерпілої в інший район міста Миколаєва, перенесення сумки із трупом на берег річки Інгул, а також знищення та викидання речових доказів. Зазначені дії однозначно були спрямовані на приховування обставин смерті ОСОБА_15 , а також створення штучних фактів, що могли свідчити про природній характер загибелі ОСОБА_15 . Такі дії не були спонтанними та увесь період вчинялися спільно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Про наявність попереднього планування умисного вбивства також свідчать такі дії ОСОБА_11 як зняття з трупа жіночих прикрас та заволодіння ними, чого не міг не бачити ОСОБА_12 , а також подальша особиста участь ОСОБА_12 у реалізації майна загиблої, що підтверджуюється в тому числі відеозаписом оглянутим в судовому засіданні.

Комплекс таких дій був багатоетапним та потребував завчасного планування та узгодження між обвинуваченими. До того ж, в цьому випадку кожна окрема дія випливала з попередньої та зумовлювала вчинення наступної.

При цьому, суд звертає увагу, що під час вчинення окремих дій кожен з обвинувачених чітко виконував визначену йому роль, а саме: пошук та пристосування спортивної сумки для перевезення трупа загиблої, спільне поміщення тіла до сумки, збирання речей потерпілої, переміщення сумки, вилучення тіла з сумки тощо.

Доводи ОСОБА_12 про здійснення таких дій внаслідок погроз з боку ОСОБА_11 спростовується як останнім так й об`єктивними обставинами вчинення злочину. Зокрема, ОСОБА_12 в будь-який момент мав можливість вільно покинути місце події та звернутися до правоохоронних органів щодо відомих йому обставин загибелі ОСОБА_15 . Також, ОСОБА_12 не вжив жодних заходів щодо встановлення факту смерті ОСОБА_15 , не викликав медичну допомогу, що свідчить про те, що він був обізнаний із планом ОСОБА_11 щодо вбивства ОСОБА_15 . Натомість, він своїми активними діями разом із ОСОБА_11 одразу взяв безпосередню участь у цілеспрямованому прихованні слідів злочину, розпорядженні майном загиблої, тривалий період із 01.08.2014 р. по 07.08.2014 р. жодним чином не викриває обставин вчиненого злочину та разом із ОСОБА_12 формулює спільну позицію захисту та версію подій щодо непричетності до загибелі ОСОБА_15 . При цьому починаючи із 02.08.2014 р. до моменту розкриття злочину ОСОБА_12 знаходився поза фізичним або психологічним контролем ОСОБА_11 , що спростовує його версію про такий вплив з боку іншого обвинуваченого. Таким чином, посилання захисника ОСОБА_39 про кваліфікацію дій його підзахисного, як заздалегідь необіцяного переховування особливо тяжкого злочину, також не може бути підтриманою судом, адже вона суперечить сукупності наведених вище доказів та дійсним фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 24 Постанови № 10 Пленуму від 06 листопада 2009 року Верховного Суду України за такого ці дії однозначно слід вважати вчиненими заздалегідь внаслідок попередньої змови.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При цьому суд аналізуючи дії ОСОБА_12 використовує саме такий стандарт доказування, який передбачає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 13 березня 2019 року у справі № 545/1642/15-к (провадження № 51-7041км18), від 21 лютого 2018 року у справі № 701/613/16-к (провадження № 51-6003 км 18). Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для встановлення правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону (постанова Верховного Суду 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17)).

При застосуванні цього стандарту стосовно ОСОБА_12 суд враховує, що умисне вбивство ОСОБА_15 було вчинено у приміщенні квартири, де знаходилися лише потерпіла та двоє обвинувачених, які відповідно до процесуального закону вправі надати суду будь-які покази та версії, що будуть відповідати їх лінії захисту в тому числі й неправдиві або неспроможні. Внаслідок загибелі ОСОБА_15 судом не може бути розглянута та перевірена версія подій потерпілої сторони. Інші свідки або письмові, речові докази, які дозволяють відтворити обставини вищенаведеного злочину відсутні. Таким чином, суд надає оцінку обєктивної сторони дій ОСОБА_12 за достовірно встановленими обставинами його поведінки після вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 .

Наведені вище докази у їх сукупності поза розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_15 було позбавлено життя навмисно; -її смерть передбачалась як ОСОБА_11 , так й ОСОБА_40 ; при цьому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 досягли домовленості щодо приховування обставин смерті ОСОБА_15 до її вбивства.

Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених вище обставин. При цьому, із врахуванням обмежень встановлених ч.2 ст.416 КПК України, дії ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна( крадіжка), а дії ОСОБА_12 - за ч.5 ст.27 ч.1 ст.115 КК України, як пособництво шляхом сприяння у приховуванні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив умисний корисливий насильницький особливо тяжкий злочин, повязаний із позбавленням життя людини, а також кримінальний проступок проти власності вбитої ним людини, його особу, а саме те, що він офіційно не працює, із середньою освітою, неодружений, без дітей, до затримання мав тимчасове місце проживання в орендованому житлі, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий. Матеріальну та моральну шкоду не відшкодував.

Відповідно до довідки обласного наркологічного диспансеру №3460 від 08.08.2014р. обвинувачений ОСОБА_11 на обліку не знаходиться. Відповідно до довідки Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 №4369 від 07.08.2014р. ОСОБА_11 на обліку не знаходиться.

Обставини, що пом`якшують покарання судом не встановлені. Суд не враховує як обставину, що пом`якшує покарання - часткове визнання вини з боку ОСОБА_11 з наступних підстав.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к)

Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к та від 18.09.2019 у справі №№ 166/1065/18.)

Однак, у матеріалах зазначеного судового провадження стосовно ОСОБА_11 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений послідовно надав правдиві покази щодо усіх обставин умисного убивства ОСОБА_15 . Так, ОСОБА_11 на попередніх судових розглядах надав версію, що смерть ОСОБА_15 сталась внаслідок нещасного випадку, яким вказував утоплення. Після цього неодноразово змінював покази щодо обставин позбавлення життя ОСОБА_15 та способу таких дій. Не визнав факту попердньої змови із ОСОБА_12 щодо вчинення умисного вбивства.

Таке визнання вини є частковим та спрямоване на уникнення справедливого покарання за вчинення умисного вбивства, а тому суд не може визнати його щирим.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

Підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України відсутні.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 за злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, за ч.1 ст.185 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого з вказаних покарань більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, слід призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, яке суд вважає таким, що відповідає особі підсудного та тяжкості вчинених ним злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив умисний корисливий насильницький особливо тяжкий злочин проти життя людини, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, офіційно працює, із середньою освітою, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно. Матеріальну та моральну шкоду не відшкодував.

Відповідно до довідки обласного наркологічного диспансеру №3480 від 08.08.2014р. обвинувачений ОСОБА_12 на обліку не знаходиться. Відповідно до довідки Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 №4370 від 07.08.2014р. ОСОБА_12 на обліку не знаходиться.

Обставини, що пом`якшують покарання не встановлені.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

Підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України відсутні.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_12 за злочин, передбачений ч.5 ст.27 ч.1 ст.115 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років.

Що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_9 , то суд виходить з наступного. (а.с.163-165; т.5)

Згідно ст. 56 КПК особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

У відповідності до ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Потерпілою ОСОБА_41 був заявлений цивільний позов, в якому він просить: стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на свою користь 19 460 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди та 1 000 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги потерпілій ОСОБА_41 в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 19460 грн. є обґрунтованими частково, та підтверджується квитанціями №147 від 09.08.2014 року відповідно до якої за ритуальні послуги сплатила ОСОБА_9 на суму 4460 грн., а тому підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо відшкодування моральної шкоди завданої в результаті протиправних дій обвинувачених ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , то такі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом враховується, що вчинені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дії призвели до особливо значних психологічних страждань, невідворотньої втрати близької людини доньки потерпілої ОСОБА_9 . Зазначені дії викликали суттєві зміни у житті потерпілої, що полягали у психологічному стражданні через втрату близького родича, що призвело до неможливості нормально спілкуватись з сусідами, близькими, оточуючими людьми. додаткових страждань в зв`язку з усвідомленням факту осоромлення її доньки та неможливості не тільки спілкуватися з донькою, але - навіть належним чином проститись з нею та поховати її. Внаслідок дій обвинувачених потерпіла втратила як радість материнства, так й можливість мати онуків. Крім того, додаткових моральних страждань потерпілій завдала необхідність тривалої участі у здійсненні досудового розслідування та судового розгляду зазначеного кримінального провадження, протягом яких вона брали участь у процесуальних та слідчих діях, судових засіданнях. Також суд враховує, що в цей час обвинувачені не здійснили жодної добровільної компенсації витрат на поховання ОСОБА_15 та ритуальні послуги. Крім того, обвинувачені під час судового розгляду не вибачилися перед потерпілою за свої дії.

З огляду на обставини справи, беручи до уваги вищевказані засади, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , на користь потерпілої ОСОБА_42 400 000 грн. із кожного, що об`єктивно відповідатиме характеру дій заподіювачів шкоди, глибині страждань та розміру моральної шкоди.

Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. Стороною обвинувачення надано довідки щодо вартості проведення у кримінальному провадженні експертизи №742 від 02.09.2014 року на суму 1774,08грн., експертизи №743 від 18.09.2014 року на суму 1774,08грн., експертизи №922 від 04.11.2014 року на суму 2661,12грн., що загалом складає 6209,28грн.

Окрім того, за проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи експертами Дніпропетровського обласного бюро судових експертиз Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Миколаївській області було сплачено 14106 грн. 45 коп.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили слід наступним чином вирішити долю речових доказів, а саме: напільне покриття з ванної кімнати, футболку чоловічу білого кольору, майку чоловічу сірого кольору, постільну білизну та банний рушник, зразки крові ОСОБА_9 , а також зразки слини та крові ОСОБА_11 та ОСОБА_12 слід знищити, речовий доказ - мобільний телефон марки "МІ" рожевого кольору, слід повернути потерпілій ОСОБА_9 , речовий доказ - DVD - диск із записом камер відео спостереження слід зберігати в матерілах кримінального провадження.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 08 серпня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Враховуючи особу обвинуваченого та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інший. У зв`язку з цим, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_11 відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2014 року до набрання вироком законної сили - залишити попереднім.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_11 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 08 серпня 2014 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 08 серпня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Враховуючи особу обвинуваченого та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інший. У зв`язку з цим, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_12 відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2014 року до набрання вироком законної сили - залишити попереднім.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_12 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 08 серпня 2014 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321-324, 330-335, 337, 338, 343 КПК України,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:
- за злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України - у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі;

- за кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі.

В частині обвинувачення, що підтримувалося потерпілою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України - виправдати.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вказаних вище кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 рахувати з 08 серпня 2014 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_11 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 08 серпня 2014 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили - залишити попереднім.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ст. 115 КК України, та призначити йому покарання за цей злочин у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

В частині обвинувачення, що підтримувалося потерпілою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України - виправдати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з 08 серпня 2014 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_12 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 08 серпня 2014 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили - залишити попереднім.

Речові докази у кримінальному провадженні №0004384, після набрання вироком законної сили, а саме:

- напільне покриття з ванної кімнати, футболку чоловічу білого кольору, майку чоловічу сірого кольору, постільну білизну та банний рушник, зразки крові ОСОБА_9 , а також зразки слини та крові ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - знищити.

- мобільний телефон марки "МІ" рожевого кольору - повернути потерпілій ОСОБА_9

- DVD - диск із записом камер відеоспостереження - залишити в матерілах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином по 2230 (дві тисячі двісті тридцять) грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином по 400 000 (чотириста тисяч) грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави витрати Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на проведення експертизи №742 від 02.09.2014р., експертизи №743 від 18.09.2014 року, експертизи №922 від 04.11.2014 року в розмірі 3104 (три тисячі сто чотири) гривні 64 копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України у Миколаївській області по 7053 (сім тисяч пятдесят три) грн. 22 коп. з кожного.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копії вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченим право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Розяснити обвинуваченим право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_43

ОСОБА_44 Вишняков