Справа № 305/665/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/351/20, за апеляційною скаргою, яку подала прокурорка Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2020 року у задоволенні погодженого прокурором у кримінальному провадженні прокурором Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури (далі - прокурор) клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 (далі - слідчий) про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000362 відомості про кримінальне правопорушення в якому 19.05.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - вантажний автомобіль марки УРАЛ", моделі 4320 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та причеп із реєстраційним номером НОМЕР_2 , а також лісопродукцію породи ялина в кількості 48 штук, загальною кубомасою 20,2462 м. куб., що належать на праві власності ТзОВ "Вершина Карпат" - відмовлено.
З матеріалів провадження вбачається, що 20.05.2020 слідча звернулася до слідчого судді з погодженим прокуроркою клопотанням про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «УРАЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з спеціалізованим причепом, номерний знак НОМЕР_2 , власником яких є ТОВ «Вершина Карпат», деревину об`ємом 20,2462 м? із забороною користуватися і розпоряджатися ними. Посилається на те, що слідчою проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. В обґрунтування клопотання вказує на те, що 18.05.2020 приблизно о 19:00 навпроти буд. № 215 по вул. Київська у м. Рахів був зупинений транспортний засіб марки «УРАЛ» з номерним знаком НОМЕР_1 зі спеціалізованим причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який перевозив лісоматеріали круглі породи «ялина» приблизно об`ємом 20,2462 м? із Лазещинського лісництва ДП «Ясінське ЛМГ» до ТОВ «Вершина Карпат». При перевірці документів виявлено невідповідність деревини, що перевозилася товаротранспортній накладній, часткову відсутність бирок. На місце події була викликана слідчо-оперативна група. За результатами огляду місця події транспортний засіб із причепом та деревиною були вилучені. Зазначає і про те, що ці предмети є знаряддям вчинення злочину і мають значення речового доказу в кримінальному провадженні. 19.05.2020 винесено постанову про визнання вищевказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні. Тому з метою збереження вказаного вище майна як речового доказу в кримінальному провадженні просить накласти на нього арешт, шляхом заборони користуватися та розпоряджатися ним.

Ухвала слідчого судді вмотивована тим, що слідчий і прокурор не довели обставин, на які послались у клопотанні, а це ставить під сумнів відповідність майна, про яке йдеться, критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Слідча суддя вказала, що надані їй матеріали не містять доказів, які вказували б на те, що автомобіль, причіп і деревина є предметом, засобом, знаряддям чи доказом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, або набуті злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину чи отриманні за рахунок доходів від скоєного злочину, або можуть бути конфісковані чи слугувати забезпеченням цивільного позову. Зауважила, що стороною обвинувачення не доведено розбіжності в кількості й об`ємі деревини, що перевозилася, зазначеній у товаротранспортній накладній серії ЗКБ № 720012 від 18.05.2020, що зазначене майно хоч і визнано речовими доказами, проте органом досудового розслідування не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які вказується у клопотанні.

В апеляційній скарзі прокурорка просить ухвалу слідчої судді скасувати частково, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на лісопродукцію породи «ялина європейська» в кількості 48 одиниць, загальним об`ємом приблизно 20,2462 м?, у решті ухвалу в частині відмови в накладенні арешту на транспортний засіб з причепом залишити без змін.Посилається на ті ж доводи, що і слідчий у клопотанні щодо відсутності бирок, розбіжностей в об`ємі деревини супровідним документам, що лісоматеріали є доказом злочину, відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, визнані речовими доказами та існують ризики, передбачені абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів існує необхідність у накладенні арешту.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторін кримінального провадження, неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що про час та місце розгляду апеляційної скарги сторони кримінального провадження повідомлені належним чином і даних про поважність причин їх неявки та заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день від них не надходило.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує наступне.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

З матеріалів судового провадження та змісту апеляційної скарги вбачається, що ухвала слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на автомобіль марки «Урал» моделі «4320», д. н. з. НОМЕР_1 , із причепом д. н. з. НОМЕР_2 , будь-ким із учасників кримінального провадження не оспорюється. Тому, з огляду на положення ст. 404 КПК України, висновки, викладені у судовому рішенні в частині відмови в накладенні арешту на вказане вище майно, не перевіряються, визнаються належним чином вмотивованими, такими, що узгоджуються з вимогами закону та матеріалами кримінального провадження, і перевіряються лише в межах апеляційної скарги, тобто в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на лісопродукцію породи ялина в кількості 48 штук, загальною кубомасою 20,2462 м. куб..

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в кримінальному провадженні № 0000362 за ч. 1 ст. 246 КК України, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права закладені в Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - лісопродукцію породи ялина в кількості 48 штук, загальною кубомасою 20,2462 м. куб., що належать на праві власності ТзОВ "Вершина Карпат", слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення врахував вимоги ст. ст. 170-173 КПК України, і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що в ухвалі слідчого судді вірно зазначено й дано належну оцінку тому, що додані до клопотання матеріали не містять доказів, які вказували б на те, що автомобіль, причіп і деревина є предметом, засобом, знаряддям чи доказом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, або набуті злочинним шляхом, або являються доходом від вчиненого злочину чи отриманні за рахунок доходів від скоєного злочину, або можуть бути конфісковані чи слугувати забезпеченням цивільного позову.

Також слідчим суддею вірно встановлено, що стороною обвинувачення не доведено розбіжності в кількості й об`ємі деревини, що перевозилася, кількості зазначеній у товаротранспортній накладній серії ЗКБ № 720012 від 18.05.2020.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначене майно, зокрема, лісо продукція, хоч і визнано речовими доказами, проте органом досудового розслідування не надано достатніх і належних доказів тих обставин, які вказані в клопотанні, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку про те, що слідчий і прокурор не довели обставин, на які послались у клопотанні, а це ставить під сумнів відповідність майна, про яке в ньому йдеться, критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд також вважає, що слідчий не навів достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не довів існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтував мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.

Також апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість відчуження тимчасово вилученого майна, в органа досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те клопотання слідчого базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що лісоматеріали є доказом злочину, відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, визнані речовими доказами та існують ризики, передбачені абзацом 2 ч.1 ст. 170 КПК України, у зв`язку з чим, накладення на них арешту є необхідним із метою збереження речових доказів, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не є доведеними, ґрунтуються на припущеннях і не можуть слугувати підставами для накладення арешту на майно (лісо продукцію породи Ялина).

Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а слідчим не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на лісо продукцію породи Ялина із метою збереження речових доказів, є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано враховано й відсутність підстав вважати, що вищевказане майно буде пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись, а також вірно оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно на лісо продукцію породи Ялина з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна (в даному випадку лісо продукції породи Ялина), про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи ; що стороною обвинувачення до апеляційної скарги не приєднані будь-які докази (документи), які б істотно могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу, яку подала прокурорка Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: