Провадження №1-кп/127/819/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2020 р. за № 0000088,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК).

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності. Правову підставу такого звільнення назвати не може у зв`язку з тим, що не є фахівцем у галузі права, але зауважила, що вони примирились з обвинуваченим і претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не має.

Прокурор вважає, що правові підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності відсутні, оскільки під час допиту в судовому засіданні як потерпіла, так і обвинувачений повідомляли, що викрадений у потерпілої ноутбук з ломбарду фактично викупила потерпіла, об`єктивних даних на підтвердження відшкодування завданої потерпілій шкоди не надано.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання потерпілої про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не заперечували і просили заявлене потерпілою клопотання задовольнити.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої статті 285 КПК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому частиною третьою статті 285 КПК визначено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Крім того, частиною четвертою статті 286 КПК визначено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. При цьому частиною другою статті 288 КПК передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що Верховним Судом України (далі ВСУ) у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005 р.) зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

У абзаці п`ятому пункту 2 наведеної Постанови від 23.12.2005 р. зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Суд також враховує, що у абзаці третьому пункту 2 зазначеної Постанови від 23.12.2005 р. роз`яснено, що умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 р. підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

З наданого суду обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК. Згідно з приписами частини другої статті 12 КК інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків.

При вирішенні питання щодо наявності умов та підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності суд враховує наступне. Як вже судом було зазначено, з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності звернулась саме потерпіла, якою було ініційоване зазначене кримінальне провадження. Зі змісту пункту 1 частини першої статті 477 КПК кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , не відноситься до кримінальних правопорушень, у яких кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення. Тому правові підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з відмовою потерпілої від подальшого підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні відсутні. Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до статті 46 КК особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Судом вже вище зазначено, що сторона обвинувачення під час досудового розслідування дійшла до переконання, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати саме за частиною першою статті 185 КК.

Частиною другої статті 283 КПК визначено форми закінчення досудового розслідування, а саме: прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Отже, звернення до суду з обвинувальним актом згідно з приписами пункту 3 частини другої статті 283 КПК є формою закінчення досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні. Зі змісту частини четвертої статті 110 КПК випливає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Судом вже було зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що Верховним Судом (далі ВС) у постанові 13.06.2019 р. (справа № 322/5602/13-к), постанові від 29.05.2019 р. (справа № 287/359/14-к), постанові від 19.11.2019 р. (справа № 345/2618/16-к) та постанові від 04.06.2020 р. (справа № 127/26665/16-к) зауважено про імперативний характер норми, передбаченої частиною четвертою статті 284 КПК.

При цьому у постанові від 19.11.2019 р. ВС додатково зауважив, що пунктом 1 частини другої статті 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених кримінальним законом, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Про обов`язок суду вирішити питання про звільнення особи, обвинувачуваної у вчиненні злочину, за наявності відповідних умов та підстав зазначено ВС і у постанові від 26.03.2020 р. (справа № 730/67/16-к).

При вирішенні питання щодо оцінки доводів прокурора про відсутність фактичних ознак відшкодування обвинуваченим завданих ним збитків або усунення шкоди суд вважає за доцільне зауважити наступне. Як вже судом зазначено вище, ініціатором питання щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності була саме потерпіла. Саме потерпіла у судовому засіданні повідомила, що вона примирилась з обвинуваченим і претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не має. При цьому слід зауважити, що правова конструкція норми статті 46 вимагає наявності обов`язкового елементу як умови для звільнення від кримінальної відповідальності саме примирення винного з потерпілим, а також факультативного елементу (умови) відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

В судовому засіданні було підтверджено, що саме потерпіла викупила з ломбарду викрадений у неї обвинуваченим ноутбук. Доказів відшкодування потерпілій понесених у зв`язку з цим витрат суду надано не було, тому правові підстави для ствердження про наявність такої умови, як відшкодування завданих збитків відсутні. Однак, законодавцем у конструкції статті 46 КК не конкретизовано, яким чином має підтверджуватись факт усунення заподіяної шкоди.

У абзаці четвертому пункту 4 Постанови від 23.12.2005 р. ВСУ зауважено, що звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. При цьому в абзаці третьому пункту 4 Постанови від 23.12.2005 р. зауважено, що примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Отже, суд враховує, що ініціатором звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності була саме потерпіла. Хоча прокурором у судовому засіданні підтверджено відсутність ознак відшкодування потерпілій завданої шкоди, однак прокурором не спростовано твердження потерпілої про усунення заподіяної шкоди іншим способом. Саме тому суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено наявність як обов`язкових, так і факультативних ознак (елементів) для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою. Саме тому суд приходить до переконання, що клопотання потерпілої підлягає задоволенню.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до приписів статті 100 КПК.

Суд також враховує позицію ВС, висловлену в постанові від 17.06.2020 р. (справа № 598/1781/17), згідно з якою КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

А тому, суд приходить до переконання, що згідно з частиною першою статті 124 КПК судові витрати слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2020 р. за № 0000088, закрити.

Речові докази, а саме:

- ноутбук марки «Asus» модель «R541U» в корпусі чорного кольору, разом із зарядним пристроєм та сумки матерчатої марки «Digital», які повернуто на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 залишити останній;

- копії документів на ноутбук на 9-ти аркушах, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- компакт-диск із відеозаписом з камер відеоспостережень з ломбарду «Соломон», який знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 817 (вісімсот сімнадцять) гривні 20 (двадцять) копійок витрат на залучення експертів.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: