Справа № 340/660/17
Провадження № 11-кп/4808/27/21
Категорія ч.1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , на вирок Косівського районного суду від 12 жовтня 2020 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК),-

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, середня освіта, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий, громадянин України,
визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст. 121 КК на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі положень ст.75 КК, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 цього ж Кодексу.

Відповідно до положень частини 5 статті 72 КК зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 15.01.2020 року по 12.10.2020 року включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 змінено з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, без застосування електронного засобу контролю, до вступу вироку в законну силу та звільнено його з під варти негайно в залі суду, заборонивши круглодобово залишати житло за своїм місцем проживання, в с. Красноїлля Верховинського району Івано-Франківської області; зобовязано прибувати до суду першої та апеляційної інстанцій за першою вимогою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 залишено без розгляду.

За вироком суду ОСОБА_8 засуджений за те, що він 01 вересня 2017 року приблизно о 13 год. 30 хв. в с. Голови, Верховинського району, Івано-Франківської області, перебуваючи на березі річки, навпроти сільського будинку культури, в ході сварки, яка виникла під час розпиття спиртного, діючи умисно й усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх спільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, завдав ОСОБА_11 два удари скляною пляшкою по голові, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми із переломами кісток правої скронево-тім`яної ділянки та епідуральною гематомою, забоєм речовини головного мозку середньої ступені важкості, забійною раною правої тім`яної ділянки голови, перелом правої виличної кістки із раною верхньої повіки правого ока, забій повік правого ока з наявністю синця та травматичного набряку м`яких тканин, що викликало необхідність проведення оперативних втручань: ПХО (первинна хірургічна обробка) рани голови, верхньої повіки справа (від 01.09.17, 18.30-19.00 год. номер оперативного втручання не вказаний, Верховинська центральна районна лікарня ) та ревізія і ПХО забійних ран шкірних покривів голови (від 02.09.2017 року 0.40-1.00 год., обласна клінічна лікарня м. Івано-Франківськ), які могли утворитися до моменту звернення за медичною допомогою, з яких тілесне ушкодження у вигляді відкрита черепно-мозкова травма із переломами кісток правої скронево-тім`яної ділянки та епідуральною гематомою, забоєм речовини головного мозку середньої ступені важкості, забійною раною правої тім`яної ділянки голови, згідно висновку судово- медичної експертизи за № 165 від 06.11.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, а інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК.

У своїй АС прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просять вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

В поданому запереченні обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що вирок є законним і обґрунтованим, просить його залишити без змін, а подану АС прокурора без задоволення.

До початку апеляційного розгляду від потерпілого ОСОБА_11 та його представника адвоката ОСОБА_13 надійшли заяви, в яких вони зазначають, що міра покарання ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком є необхідною та достатньою і відповідає тяжкості скоєного та особі обвинуваченого. Шкода завдана потерпілому відшкодована, і обвинуваченому не слід призначати покарання пов`язане із позбавленням волі. Вважають, що вирок Косівського районного суду від 12.10.2020 року слід залишити без змін, а АС прокурора без задоволення. При прийнятті рішення покладаються на розсуд колегії суддів з урахуванням доводів поданих заяв. Також просять подальший апеляційний розгляд проводити без їх участі.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання, а саме 6 років позбавлення волі; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти поданої АС, просить вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався. Згідно ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація його неправомірних дій за ч.1 ст. 121 КК, відповідає встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється.

У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Покликання прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, є необґрунтованим, виходячи із наступного. У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Статтею 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, Суд наголосив, що основна мета ст.6 Конвенції у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в якому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування основного покарання з випробуванням. На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині звільнення його від реального відбування покарання в повній мірі не дотримався. Разом з тим, призначене покарання та рішення про звільнення від його відбування, є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині, є безпідставними та непереконливими.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до тяжких злочинів. Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому правильно застосував положення ст. 75 КК, та звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу, враховуючи при цьому дані про його особу і обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину. Колегія суддів погоджується з встановленими даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, те, що він повністю визнав свою вину у вчиненому злочині та щиро розкаявся, добровільно в повній мірі відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, потерпілий немає жодних претензій та не бажає суворого покарання, а також, згідно заяви потерпілого, поданої під час апеляційного розгляду, який вважає, що обвинуваченому не слід призначати покарання, пов`язане із позбавленням волі та просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а АС прокурора без задоволення. Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, підтвердженням чого є характеристика Красноїльської сільської ради Верховинського району № 147 від 04.10.2017 року. Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов № 169 від 04.10.2017 року ОСОБА_8 ніде не працює, проживає в будинку матері загальною площею 35 м.кв та житловою площею 28 м.кв, сім`я їх є малозабезпеченою.

З урахуванням з`ясованого, колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про те, що з метою виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим повторних злочинів, обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробовуванням.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ,є, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілому заподіяну ним матеріальну та моральну шкоду, на обліку у наркологічному та психоневрологічному кабінетах не знаходиться, підтвердженням чого є відповідні довідки Верховинської районної поліклініки за №№ 208, 213 від 04.10.2017 року.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_8 покарання, судом не встановлено.

На переконання колегії суддів, запропоноване прокурором, в поданій АС, реальне відбування покарання, яке слід призначити обвинуваченому, є занадто суворим, та таким, який на тривалий строк позбавить ОСОБА_8 волі, внаслідок чого той втратить соціальні зв`язки із суспільством.

Суд першої інстанції, довівши вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, з достатньою повнотою, врахував усі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, зробив правильний висновок про доцільність призначення йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК у виді 5 років позбавлення волі та обґрунтовано прийняв рішення про підставність застосування до нього положень ст. 75 КК з покладеннм на нього відповідних обов`язків, згідно приписів ст. 76 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, перевіривши апеляційні доводи прокурора прийшла до переконання, що призначене ОСОБА_8 покарання, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для посилення йому покарання немає.

Щодо доводів АС прокурора, про те, що місцевий суд неправильно застосував норми кримінального закону, при застосуванні положень ст. 75 КК, позаяк не зазначив у судовому рішенні «звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та встановлення іспитового строку» а виклав, що «звільнити засудженого, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки», слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. А згідно вимог ч.3 цієї статті, зазначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Так, як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд, хоча правильно зазначив, про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе у разі звільнення його від відбування покарання з випробовуванням, в порядку ст. 75 КК, із покладенням на нього в період іспитового строку обов`язків, передбачених ст. 76 цього ж Кодексу, однак, незважаючи на це, в резолютивній частині вказаного вироку ОСОБА_8 звільнив від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 названого Кодексу.

На думку колегії суддів, таке викладення в судовому рішенні, не є істотним порушенням вимог кримінального закону, оскільки судом правильно зазначено положення ст. 75 КК при призначенні покарання ОСОБА_8 . Разом з тим, таке викладення вимог вказаної статті в резолютивній частині вироку може бути незрозумілим органу, який буде виконувати судове рішення.

Тому, з цих підстав вирок суду слід змінити.

З урахуванням вищевикладеного, АС прокурора підлягає до часткового задоволення. На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Косівського районного суду від 12 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині застосування положень ст. 75 КК та викласти її в такій редакції.

На підставі положень ст.75 КК звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

В решті вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5