Номер провадження: 11-кп/813/507/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 25.11.2020, якою в межах кримінального провадження №0001907 від 07.04.2017 відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого СПД «Нібіт», проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 190 КК України у відкритому судовому засіданні продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.01.2021,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 25.11.2020 відносно обвинуваченого ОСОБА_9 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 23.01.2021.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі. Також суд 1-ої інстанції зазначив, що ризики встановлені раніше судом при обранні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а саме перебуваючи на свободі, ОСОБА_9 може переховуватись від суду; незважаючи на те , що зменшився ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, які на теперішній час вже допитані.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:

- в порушення ч. 2 ст. 184 КПК України, стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою не було вручене за три години до його розгляду, а прокурором таке клопотання було заявлене усно;

- в порушення ст. 199 КПК України, прокурором не було жодним чином доведене, що раніше заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- суд розглянув клопотання прокурора в порушення вимог ч. 4 ст. 199 КПК України, а саме в порушення правил, передбачених для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу;

- в порушення вимог п. 3 ч. 1 ч. 2 ст. 194 КПК України, суд задовольнив клопотання без обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки не надав жодної оцінки висловлюванням прокурора про нібито раніше досліджені судом докази перебування ОСОБА_9 в розшуку, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_9 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт, із забороною залишати житло цілодобово.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурорів, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0001907 від 07.04.2017 відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 3 та 4 ст. 190 КК України (а.с. 1-16).

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Отже, із аналізу вищезазначених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що під час застосування/продовження строку застосування запобіжного заходу під час судового розгляду не вимагається обов`язкової наявності клопотання прокурора, суд 1-ої інстанції зобов`язаний в будь-якому випадку повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання особи під вартою, у зв`язку із чим твердження захисника про порушення судом вимог ст. 199 КПК України за відсутності письмового клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, а також невручення його стороні захисту, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду скарги.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, які відповідно до обвинувального акту, настання тяжких наслідків у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілим в особливо великому розмірі, також можливої міри покарання, яка може йому загрожувати у разі визнання його винним, зокрема, у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років із конфіскацією майна, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Про існування зазначеного вище ризику також свідчить той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 , за інформацією сторони обвинувачення, на стадії досудового розслідування зазначеного кримінального провадження переховувався від органів досудового розслідування, на виклики слідчого не з`являвся, у зв`язку із слідчим суддею Приморського райсуду м. Одеси від 31.05.2017 було постановлено ухвалу про надання дозволу на його затримання із метою приводу в судове засідання для розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження захисника, про безпідставне оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування так як останній не переховувався від слідчого та суду, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки він офіційно був оголошений в розшук, та згодом затриманий на підставі ухвали слідчого судді та йому був обраний запобіжний захід. В даному випадку апеляційний суд позбавлений повноважень надавати оцінку діям органів досудового розслідування.

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не прийнято та останній обвинувачується у вчиненні злочинів відносно осіб, з якими перебував у родинних та товариських стосунках, колегія суддів вважає, що обвинувачений, з огляду на його вміння входити в довіру до осіб, у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Беручи до уваги також те, що інкриміновані ним злочини вчинені, в тому числі, відносно осіб, з якими останній перебував у родинних стосунках, а також використовував зв`язки родини для підшукання нових потерпілих, апеляційний суд вважає, що питання щодо наявності міцних соціальних зв`язків не може бути прийнято до уваги.

Окрім того, прокурор в судовому засіданні апеляційного суду повідомив, що на стадії судового розгляду в Біляївському райсуді Одеської області (суддя ОСОБА_10 ) перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України; наступне судове засідання призначено на 03.02.2021.

Сторона захисту зазначену вище обставину підтвердила, у зв`язку із чим апеляційний суд доходить висновку, що притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення іншого умисного особливо тяжкого корисливого злочину, беззаперечно свідчить про існування ризику можливого вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинення інкримінованих злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте обґрунтоване рішення щодо необхідності продовження строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на даний час обрати останньому більш м`який запобіжний захід неможливо, оскільки він не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , а також пояснень сторони захисту та прокурора свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, зокрема, з 02.02.2018 (а.с. 35), протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято, всі дії суду фактично зводяться до продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу.

Водночас, ухвалами Одеського апеляційного суду від 01.07.2020 та 21.08.2020 вже двічі зверталась увага суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних стрів розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне повторно звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2020, якою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3 та 4 ст. 190 КК України в ході судового розгляду кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.01.2021 залишити без змін.

Повторно звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3 та 4 ст. 190 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4