Справа № 183/3942/18
№ 1-кп/183/287/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження №0001038 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська, громадянина України, не працюючого, маючого середню освіту, проживаючого АДРЕСА_1 , судимого
- 15.05.2012 р. Новомосковським міськрайонним судом за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
- 31.01.2018 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі, напідставі ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням 1 рік.,
-31.08.2020 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

01 травня 2018 р. приблизно с 19 год. 30 хв. ОСОБА_3 знаходився разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на відстані ста метрів від кафе «Голивуд» в лісосмузі біля парку ім. Сучкова, що розташований по вул. Паланочній м. Новомосковська Дніпропетровської області. Там ОСОБА_3 побачив у ОСОБА_5 мобільний телефон марки «NOMI і5013» та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння вказаним телефоном, шляхом обману.Після чого, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, заздалегідь не маючи наміру виконувати умови усної домовленості з ОСОБА_5 , розуміючи, що вказаний мобільний телефон він повертати не збирається, запевнив ОСОБА_5 , що йому терміново необхідно подзвонити та попросив у останнього його мобільний телефон в тимчасове користування. Одразу після цього ОСОБА_5 добровільно передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон марки «NOMI і5013». Далі, не маючи наміру виконувати умови усної домовленості з ОСОБА_5 імітуючи розмову ОСОБА_3 вийшов з поля зору ОСОБА_5 та разом з мобільним телефоном марки «NOMI і5013». з місця скоєння злочину втік, тобто заволодів ним шахрайським шляхом, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1959 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що у скоєному щиро кається, від дачі показань відмовився.
Потерпілий ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Також заявив позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди 1959 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють вищенаведені обставині та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_3 неодноразово судимий за корисливі злочини, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив кримінальне правопорушення нетяжке, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. ОСОБА_3 не працює, осіб на утриманні не має, на обліку у лікарів не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, яке ґрунтується на беззаперечному визнанні вини та готовністю нести кримінальну відповідальність передбачену законом.
Обтяжуючих покарання обставинсудомне встановлено.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд, виходячи з поняття покарання та його мети, керуючись ст. 50 КК України, беручи до уваги позицію потерпілої, вважає необхідним з урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, застосувати до ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.
Судом розглянуто позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення на його користь матеріальної шкоди в сумі 1959 грн., моральної шкоди в сумі 10000 грн. Суд вважає позов потерпілого обґрунтованим тим, що у наслідок вчинення ОСОБА_3 у відношенні його майна злочином, йому завдана матеріальна та моральна шкода, яка складається із вартості викраденого телефону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Також суд встановив, що протиправні дії ОСОБА_3 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що наступили для потерпілого у вигляді завдання йому моральної шкоди. Суд вважає, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 1000 грн.. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини. Суд встановив вину ОСОБА_3 в наслідках для позивача у вигляді завданої моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях потерпілого, тривалому порушенні нормального способу життя. При визначенні розміру моральної шкоди, яку вимагає стягнути позивач, суд виходить із судової практики, з принципів розумності, виваженості та справедливості, матеріального стану відповідача.
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Таким чином, враховуючи те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлена, останній позов визнав частково, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та підлягає задоволенню, але в частині стягнення моральної шкоди частково.
Під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було проведено судово-товарознавчу експертизу вартість проведення якої склала 286 грн. В силу вимог ч. 2 ст. 124 КПК підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 286 грн.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінальногоправопорушення та призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України один рік обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за цим вироком більш суворим покаранням призначеним за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2020 р. у виді позбавлення волі строком один рік три місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня відбування покарання за попереднім вироком з 23 червня 2020 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в особі Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз міністерства юстиції України 286 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1959 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В іншій частині позову ОСОБА_5 відмовити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПК України.
Копії вироку видати обвинуваченому, прокурору негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1