Категорія:продовження строку запобіжного заходу. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2020 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 25 січня 2021 року включно.
Своє рішення суд мотивував тим, що прокурором надано докази про наявність ризиків зазначених в клопотанні, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а тому дійшов висновку про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає ухвалу суду необґрунтованою. Просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали суду та основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримували апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу суду та застосувати щодо обвинуваченого менш суворий запобіжний захід, прокурора, яка заперечувала доводи апеляційної скарги і просила залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та дані про особу ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення не змінилися.
Як убачається із обвинувальних актів щодо ОСОБА_6 (а.п.2-5, 7-10) він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,2 ст.307 та ч.2 ст.121 КК України.
При цьому слід відмітити, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України під час дії щодо нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, вказаними обставинами повністю доводиться той факт, що має місце ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
А з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, існує висока ймовірність того, що він будучи звільненим з-під варти, зможе переховуватися від суду.
Таким чином, апеляційний приходить до переконання, що стороною обвинувачення повністю доведений факт існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 та тяжкості інкримінованих йому діянь, те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів, в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 ..
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали і постановлення нової ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 без змін.

Головуючий:

Судді: