Справа № 627/577/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2020смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ, Харківської області обвинувальний акт по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Краснокутськ, Краснокутського району, Харківської області, українки, громадянки України, заміжньої, не маючої на утриманні неповнолітніх дітей, з середньою освітою, працюючою ФОП « ОСОБА_5 », зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 28 травня 2016 року близько 4 години 30 хвилин, керуючи власним автомобілем марки «Мерседес-Бенц 109 СDI» д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Щорса, с. Пархомівка, Краснокутського району, Харківської області зі сторони центру села в напрямку вул. Івана Малиша зі швидкістю приблизно 60км/год, діючи зі злочинною самовпевненістю, проявила неувагу до дорожньої обстановки, не витримала безпечну швидкість руху, порушила вимоги п.п. 1.5 та 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме:

п.1.5 « Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків... »;

п.12.1 « Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним...».

Внаслідок чого на заокругленні дороги вправо у напрямку її руху не впоралася з керуванням керованого автомобіля та виїхала вліво за межі дороги в яр, де допустила зіткнення передньою частиною автомобіля з ґрунтом.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир вищезазначеного автомобіля ОСОБА_6 , яка знаходилася в автомобілі на задньому сидінні по середині, отримала тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-суглобового перелому латерального

мищелку великої гомілкової кістки та закритої тупої травми черевної порожнини з розривом селезінки, що ускладнилося крововиливом в черевну порожнину, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи 76- КР/16 від 18.10.2016 за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою загрози для життя.

Порушення п. 1.5., п. 12.1 Правила безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , згідно висновку авто - технічної експертизи № 9352 від 22.11.2016 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією та її наслідкам.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованому їй кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала повністю, вказала, що вона скоїла дорожньо транспортну пригоду неумисно, в скоєному щиро розкаялася та просить пробачення у потерпілої, відшкодувала заподіяну шкоду та пояснила, що 28 травня 2016 року вночі вона проїздили повз кафе «У Вуса» в с. Пархомівка. Біля вказаного кафе стояли її ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , хлопець на ім`я ОСОБА_9 та її сусід ОСОБА_10 та останній зателефонував їй та попрохав відвезти їх всіх по домівкам. На що вона погодилася та під`їхала до кафе. Всі вони сіли в її автомобіль та поїхали по вул. Щорса відвозити ОСОБА_9 , однак на вказаній дорозі вона не впоралась з керуванням та допустила ДТП. Після ДТП вона викликала швидку для ОСОБА_11 , оскільки лише вона отримала тілесні ушкодження та відвезли її до лікарні. Також повідомила, що вона оплачувала лікування потерпілої ОСОБА_6 .

В останні судові засідання потерпіла ОСОБА_6 не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 у її відсутність та у відсутність її представника. Також прохала залишити її цивільний позов без розгляду, оскільки їй в добровільному порядку відшкодовані матеріальні та моральні збитки. При визначенні покарання ОСОБА_4 прохала судово не карати.

Не дивлячись на повне визнання своєї вини в скоєнні кримінального правопорушення вина ОСОБА_4 підтверджується і іншими доказами по справі, які визнані судом належними та допустимими доказами, зібраними в порядку ст. 87 КПК України та дослідженими в судовому засіданні.

Так допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 27 травня 2016 року вона разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перебували в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де вживали спиртні напої. Після того як кафе зачинилось вони всі разом вийшли з приміщення кафе та хлопці взяли пляшку пива, яку пили на дворі.
Через деякий час ОСОБА_10 , зателефонував ОСОБА_15 та попрохав її довести їх по домівках, остання погодилась та приїхала на своєму автомобілі ТМ «Мерседес». Потерпіла сіла на заднє крісло посередені та вони поїхали відвозити ОСОБА_16 додому. Однак рухаючись по вул. Щорса в с. Пархомівка, вони всі разом на автомобілі ОСОБА_17 , під її керуванням, злетіли з проїжджої частини до яру та під час падіння потерпіла втратила свідомість. Також повідомила, що ОСОБА_18 витягнув її з автомобіля, поклав на землю та вони стали чекати на швидку медичну допомогу. Також повідомила, що ОСОБА_5 періодично приходила до неї в лікарню та допомагала в її лікуванні матеріально та ліками.
Також допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 суду пояснив, що він разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 відпочивали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Після його закриття вони продовжували поблизу кафе розпивати пиво, а близько 4 години він побачив, що повз них проїздить ОСОБА_21 та він вирішив їй зателефонувати, щоб остання відвезла їх по домівках. Після телефонного дзвінка ОСОБА_5 повернулася, забрала його разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 та вони поїхали відвозити ОСОБА_22 додому по вул. Щорса. Потім вказав, що далі він нічого не пам`ятає, оскільки заснув, а проснувся від удару. Швидкість та рух автомобіля повідомити не може, оскільки спав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_7 та в 2016 році сталося ДТП, в результаті якого її подруга отримала тілесні ушкодження та була доправлена в лікарню, де їй провели операцію, оскільки в неї була велика крововтрата. Оскільки у потерпілої ОСОБА_11 була велика крововтрата, а тому остання потребувала переливання крові та їй відомо, що забезпеченням щодо переливання крові потерпілій займалася обвинувачена ОСОБА_5 . Також підтвердила той факт, що потерпіла ОСОБА_11 після лікарні знаходилася в пригніченому стані морально та психологічно. Окрім цього підтвердила той факт, що після повернення з лікарні додому, коли вона відвідувала вдома потерпілу бачила в неї вдома один раз обвинувачену ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 суду пояснила, що їй відомо, що в 2016 році трапилося ДТП, де її знайома зазнала значних тілесних ушкоджень, в результаті чого знаходилась в лікарні на лікуванні, а потім продовжувала реабілітацію вдома. Окрім того свідок зазначила, що потерпілій ОСОБА_11 допомагав її хлопець коли вона була в лікарні, а також неодноразово приходила та допомагала потерпілій коли остання знаходилася в лікарні обвинувачена ОСОБА_5 .

Дослідженими безпосередньо у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

-Витягом з ЄРДР (а.с.1);

-схемою до протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 28.05.2016 року (а.с.7);

-протоколом огляду місця події від 28.05.2016 року та фототаблицею до нього (а.с.8-11);

-постановою про визнання речових доказів від 31.05.2016 року (а.с.32);

-висновком судової автотехнічної експертизи №9352 від 22 листопада 2016 року, відповідно до якого в дорожньо транспортній ситуації водій автомобіля Мерседес ОСОБА_4 повинна була діяти у відповідності до вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України; водій автомобіля Мерседес ОСОБА_4 мала технічну можливість запобігти даної дорожньо транспортної пригоди шляхом виконання нею вимог п.12.1 ПДР України, для чого в неї не було перешкод технічного характеру; в даній дорожньо транспортній ситуації дії водія автомобіля Мерседес ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.12.1 ПДР України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди (а.с.39-40);

-висновком судово медичної експертизи №76-КК/16 від 18 жовтня 2016 року (а.с.48-50);

-висновком судово медичної експертизи №60-КК/17 від 19 червня 2017 року (а.с.55-56);

-Повідомленням про підозру ОСОБА_4 (а. с. 63-64);

-Висновком експерта №456 КЕ/17 від 02.11.2019 року за результатами судово-медичної експертизи (а.с. 86 187, т.2).

Що стосується показань свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , наданих слідчому під час досудового слідства, то показання вказаних осіб не можуть бути прийняті судом як доказ скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки відповідно до ст. 95 КПК України, не являються належним доказом показання надані слідчому під час досудового слідства та які не отриманні у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, а самі свідки до суду жодного разу не з`явилися.

Аналізуючи та оцінюючи показання обвинуваченої, потерпілої, свідків, суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями свідків, суд вважає, що вищезазначені докази відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України і в повному обсязі доводять вину обвинуваченої у вчиненні злочину, за наведених у вироку обставин.

На підставі викладеного, суд поза розумним сумнівом, вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме:

-порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій тяжке тілесне ушкодження.
Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину та особу обвинуваченої, яка працює, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря нарколога Краснокутської ЦРЛ не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, заміжньої.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з пунктами 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, наявності пом`якшуючих обставин, ставлення обвинуваченої до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченої, відшкодування обвинуваченою завданої потерпілій шкоди та відсутність претензій з боку потерпілої, а також позицію потерпілої, яка не наполягала на суворій мірі покарання, пов`язаній із реальним позбавлення волі, суд дійшов висновку, що її перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування покарання з випробуванням. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, пов`язане з грубим порушенням безпеки руху на транспорті, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження за ознакою загрози для життя, приходить до висновку про доцільність призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

По справі маються судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи №9352 від 22.11.2016 року, однак з супровідного листа до висновку експерта вбачається, що вказана експертиза проведена за рахунок Державного бюджету України, а тому витрати за її проведення не підлягають стягненню з обвинуваченої.

Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

По справі потерпілою ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов, однак під час судового розгляду справи остання звернулася до суду з заявою про залишення її цивільного позову без розгляду, оскільки їй в добровільному порядку була відшкодована шкода обвинуваченою ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати виннною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання за цим законом у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В силу ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання звільнити з випробувальним терміном 3 (три) роки .

На підставі статті 76 Кримінального кодексу України встановити ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду відповідно до її заяви про залишення позову без розгляду.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки MERSEDES BENZ, д.н. НОМЕР_1 білого кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 повернути відповідно зберігальної розписки - ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1