ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника неповнолітніх потерпілих - ОСОБА_8

представника відділу опіки та піклування

служби у справах дітей Чернівецької міської ради - ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000006 від 11.01.2020 року за апеляційними скаргами прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_7 та діючої в його інтересах захисника ОСОБА_6 , на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого, яким визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
До набрання вироком чинності, обрану міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 визначено залишити у виді тримання під
Провадження №11-кп/822/485/20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч.4 ст. 152 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1
вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту затримання останнього, а саме, з 16 год. 30 хв. 28.07.2020 року.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Згідно вироку районного суду, ОСОБА_7 , в період часу з 07.04.2019 року по 08.04.2019 року, залишившись на прохання сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , доглядати за малолітніми - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в АДРЕСА_2 (по місцю їх проживання) і, знаючи, що батьки дітей знаходяться в с. Плоска Путильського району Чернівецької області та будучи переконаним, що вони повернуться лише ввечері 08.04.2019 року, ОСОБА_7 вчинив злочин відносно останніх за таких обставин.

Так, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, проти волі малолітнього ОСОБА_12 , який внаслідок малолітства не міг усвідомлювати сутність та значення вчинюваних відносно нього дій, в період з 07.04.2019 року по 08.04.2019 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлений) ОСОБА_7 вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з анальним та оральним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_12 з використанням геніталій, чим спричинив останньому фізичний біль.

Одразу після зґвалтування малолітнього ОСОБА_12 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті, повторно, проти волі малолітнього ОСОБА_13 , який внаслідок малолітства також не міг усвідомлювати сутність та значення вчинюваних відносно нього дій, ОСОБА_7 вчинив з ним аналогічні дії сексуального характеру, спричинивши малолітньому фізичний біль.

На вказане рішення суду першої інстанції прокурор відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству обласної прокуратури ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_7 та діюча в його інтересах захисник ОСОБА_6 , подали апеляційні скарги.

Так, у апеляційній скарзі прокурор відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству обласної прокуратури ОСОБА_5 просила подану нею скаргу задовольнити, а вирок Вижницького районного суду Чернівецької області щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст. 152 КК України змінити та виключити з мотивувальної частини вироку:

-висновки суду про те, що в основу пред`явленого останньому обвинувачення за ч.4 ст. 152 КК України стороною обвинувачення були покладені показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та перераховані процесуальні документи, які не є доказами, а підлягали дослідженню (зокрема, витяг, постанови, ухвали) та протоколи слідчих дій, які надавались прокурором та досліджено судом;

-висновки та мотиви суду про те, що характеризуючі дані надані стороною захисту щодо ОСОБА_7 та його членів сім`ї є допустимими та неналежними доказами;

-висновки та мотиви суду з приводу розгляду клопотання сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами висновки експертиз.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Так, апелянт зазначала про те, що у мотивувальній частині вироку були зазначені показання свідків та перелік процесуальних документів, які на думку суду першої інстанції, сторона обвинувачення поклала в основу обвинувачення.

За таких обставин апелянт вважає, що вказані посилання суду в мотивувальній частині вироку слід виключити, оскільки це суперечить вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України.

Також вказувала і на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, стороною захисту було надано документи, в яких містяться дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також членів його сім`ї, що на думку апелянта, в розумінні ст.ст. 84, 91 КПК України вони не вважаються доказами і не підлягають оцінці з точки зору належності та допустимості, а тому підлягають виключенню з мотивувальної частини вироку.

Крім цього, апелянт посилалась і на те, щоб із мотивувальної частини вироку також виключити й позицію суду з приводу розгляду клопотання сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами висновки експертиз, у зв`язку з тим, що експерти слідчим не попереджалися про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

При цьому зазначала, що таке клопотання стороною захисту в ході судового розгляду не заявлялося, а захисником обвинуваченого - ОСОБА_6 висловлювалась лише думка про те, що експерт повинен бути повідомлений про кримінальну відповідальність і що сторона захисту не просила визнати будь-які дії недопустимими.

Крім цього, на вирок районного суду також були подані апеляційні скарги адвокатом ОСОБА_6 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , а також самим обвинуваченим, в яких вони просили вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити та застосувати до останнього вимоги ст. 69 КК України, оскільки вважають, що призначене судом обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема, апелянти вказували на те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом не в повній мірі були враховані обставини, які характеризують його як особу. Це його молодий вік, наявність постійного місця проживання і позитивну характеристику за місцем проживання, що останній, у зв`язку із смертю його матері, з 7 років виховувався бабусею та батьком, що батько обвинуваченого ОСОБА_14 є ветераном війни й отримав інвалідність ІІ групи під час захисту Батьківщини при участі в АТО і на даний час пересувається у візочку та потребує сторонньої допомоги. Крім цього, вказували і на те, що останній шкодує за свій вчинок, дає обіцянку більше такого не скоювати і що 30.07.2020 року він закінчив Селятинську школу ЗЗСО-І-ІІІ Путильського району Чернівецької області та хотів би в подальшому продовжити навчання.

Тому вважають, що застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України та призначення останньому менш суворого покарання буде достатнім для його виправлення.

Крім цього, адвокат ОСОБА_6 , діюча в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі звертала увагу і на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не була врахована і друга пом`якшуюча обставина, а саме те, що ОСОБА_7 добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_8 моральну та матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та діючу в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які просили подані ними апеляційні скарги - задовольнити, а вирок районного суду змінити та застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 69 КК України, законного представника неповнолітніх потерпілих - ОСОБА_8 , представника відділу опіки та піклування служби у справах дітей Чернівецької міської ради - ОСОБА_9 , які просили, вимоги прокурора, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, а доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та діючої в його інтересах захисника ОСОБА_6 стосовно застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 КК України - відхилити, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах апелянтів та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки районного суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України (зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій за кваліфікуючими ознаками: зґвалтування, вчинене повторно щодо осіб, які не досягли чотирнадцяти років, незалежно від їх добровільної згоди), доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції та яким дана правильна юридична оцінка, а тому судова колегія, відповідно до вимог ст.404 КПК України, не наводить в ухвалі доводів на підтвердження таких висновків.
Що стосується доводів апелянтів - обвинуваченого ОСОБА_7 та діючої в його інтересах адвоката ОСОБА_6 про те, що вирок районного суду в частині призначеного судом покарання ОСОБА_7 підлягає зміні, оскільки він не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Так, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання, судом повинні враховуватись ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.

Зазначених вимог закону, районним судом при винесенні вироку було дотримано в повній мірі.

Так, аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст. 152 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при призначенні останньому покарання, вірно врахував тяжкість скоєного ним правопорушення (особливо тяжкий злочин), дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, на підставі ст. 66 КК України, суд вірно визнав обставинами такими, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, районним судом встановлено не було.

При цьому, судом першої інстанції також було враховано і дані обвинуваченого, які характеризують його як особу, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 є раніше не судимим, вчинив умисний особливо тяжкий злочин (два епізоди і відносно двох малолітніх потерпілих), вину у вчиненні злочину визнав повністю, в чому щиро розкаявся, що за місцем проживання останній характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім цього, судом було враховано і думку прокурора, законного представника неповнолітніх потерпілих, яка будь-яких матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого немає і що ОСОБА_7 є особою молодого віку, на даний час проживає з батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни.

Таким чином, вказані обставини, на які посилались в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та діюча в його інтересах адвокат ОСОБА_6 , вже були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення обвинуваченому мінімального покарання, визначеного санкцією інкримінованого останньому кримінального правопорушення за ч.4 ст. 152 КК України.
Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене обвинуваченому відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 69 КК України до покарання за ч.4 ст. 152 КК України та пом`якшення призначеного районним покарання із вказаних вище мотивів, оскільки воно є правомірним і призначене з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону.
Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі з приводу того, що в мотивувальній частині вироку слід виключити посилання суду на те, «що в основу пред`явленого ОСОБА_14 обвинувачення за ч.4 ст. 152 КК України було покладено показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та перераховані процесуальні документи, які не є доказами, а підлягали дослідженню, зокрема витяг, постанови, ухвали та протоколи слідчих дій, які надавались прокурором та досліджено судом………», оскільки це суперечить вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, то вони є слушними.

Так, згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, згідно статті 374 КПК України вирок є видом судового рішення, яке може бути ухвалене судом першої або апеляційної інстанції і обов`язково повинен містити вступну, мотивувальну та резолютивну частини.
При цьому згідно частини 3 статті 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються:
1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення;
мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд;
2) у разі визнання особи винуватою:
формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;
статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;
докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;
мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;
обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання;
мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому;
підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;
мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Таким чином, вирок - це судове рішення, яке не повинно містити зайвої деталізації, яка немає правового значення у даному кримінальному провадженні. Тобто мотивувальна частина обвинувального вироку повинна відповідати вимогам, викладеним у ч.3 ст. 374 КПК України.
Однак, як вбачається із наданих матеріалів провадження (а.п., а.п. 223-234 вирок суду), що при ухваленні Вижницьким районним судом вироку відносно ОСОБА_7 , не було дотримано вимог закону щодо змісту мотивувальної частини рішення і безпідставно у вироку зазначено про те, що в основу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.4 ст. 152 КК України стороною обвинувачення були покладені показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також перераховані процесуальні документи…….., які не є доказами, а підлягали дослідженню, зокрема витяг, постанови, ухвали та протоколи слідчих дій, які надавались прокурором і досліджено судом……..».

Крім цього, заслуговують уваги і доводи прокурора з приводу того, що безпідставними є посилання суду у вироку (мотивувальна частина) на те, що «характеризуючі дані, надані стороною захисту щодо ОСОБА_7 та його членів сім`ї є допустимими та неналежними доказами», оскільки на думку апелянта в розумінні ст.ст. 84, 91 КПК України вони не вважаються доказами і не підлягають оцінці з точки зору належності та допустимості.

Так, згідно вимог ст. 65 КК України призначення покарання - це завершальний етап розгляду кримінальної справи, протягом якого суд згідно ст. 324 КПК України вирішує відповідні питання.

Врахування судом даних, що як позитивно, так і негативно характеризують особу винного, є гарантією призначення справедливого покарання і передумовою досягнення мети, яка перед ним поставлена.

Разом з цим, посилання суду у вироку на характеризуючі дані щодо обвинуваченого та його членів сім`ї, як на докази, які є неналежними є неправильним, оскільки вони характеризують обвинуваченого лише як особу.

Крім цього, слушними є також і доводи прокурора щодо виключення із мотивувальної частини вироку позиції суду, з приводу проведених експертиз, а саме, стосовно того, що «доводи сторони захисту про те, що надані стороною обвинувачення та дослідженні у судовому засіданні висновки експертиз є недопустимими доказами, оскільки експерти слідчим не попереджалися про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України і що суд їх до уваги не приймає, оскільки такі порушення за ч.3 ст. 223 КПК України є незначними …………».

Так, як вбачається із наданих матеріалів кримінального провадження, що проведення по справі усіх експертиз, зокрема, судово-медичних №395 ст (щодо ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а.п. 136-137), №396 ст (щодо ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а.п. 181-182,) судово-психіатричних - № 360 (щодо ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а.п. 141-143), № 359 (щодо ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а.п. 186-188), №478 (щодо ОСОБА_7 а.п. 206-207), було доручено експертам відповідних установ на підставі клопотання слідчого. При цьому, вказані висновки по вищезгаданим експертизам були складені експертами з дотриманням вимог статтей 101, 102 КПК України і які, відповідно до Закону України «Про судову експертизу», ст.69 КПК України є кваліфікованими і мають відповідну освіту та стаж експертної роботи. Крім цього, при проведенні вказаних експертиз, останні попереджалися про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385КК України, про що зазначено у висновках.
Тому, посилання суду в мотивувальній частині рішення на вказані обставини є безпідставними.
Таким чином, із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що констатування судом у мотивувальній частині вироку вищевказаних обставини є зайвим і згідно ст. 374 КПК України і вони на підставі ст. 408 КПК України підлягають виключенню із рішення.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404,405,407-409,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах останнього залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 жовтня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 152 КК України змінити, виключити із сформульованого судом у мотивувальній частині вироку посилання на те що:
-«В основу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ст.152 ч.4 КК України стороною обвинувачення покладено: показання свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ; витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000006 від 11.01.2020 року за ст.152 ч.4 КК України; витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000006 від 11.01.2020 року за ст.156 ч.2 КК України; рапорт інспектора поліції ОСОБА_18 від 10.01.2020 року, зареєстрований в ЖЄО за №22; рапорт слідчого ОСОБА_19 від 27.07.2020 року, зареєстрований в ЖЄО за №478; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.01.2020 року; висновок практичного психолога ОСОБА_20 від 08.01.2020 року щодо ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; постанову слідчого ОСОБА_21 від 11.01.2020 року; дві ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.07.2020 року та від 16.07.2020 року по справі №727/5839/20 (провадження №1-кс/727/1697/20) про допит свідка ОСОБА_12 ; журнал судового засідання від 16.07.2020 року по справі №727/5839/20 (провадження №1-кс/727/1697/20); диск з аудіо відеозаписом допиту свідка ОСОБА_12 ; стенограму до розгляду клопотання проведення допиту малолітнього ОСОБА_12 під час досудового розслідування в судовому засіданні (Шевченківського районного суду м. Чернівці) від 16.07.2020 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2020 року; висновок судово-медичної експертизи малолітнього ОСОБА_12 №395 ст від 19.06.2020 року; висновок судово-психіатричної експертизи малолітнього ОСОБА_12 №360 від 01.06.2020 року; копію повторного свідоцтва про народження ОСОБА_12 серія НОМЕР_1 від 18.10.2019 року; висновок практичного психолога ОСОБА_20 від 08.01.2020 року щодо ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; постанову слідчого ОСОБА_21 від 11.01.2020 року; дві ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.07.2020 року та від 16.07.2020 року по справі №727/5838/20 (провадження №1-кс/727/1696/20) про допит свідка ОСОБА_13 ; диск з аудіо записом допиту свідка ОСОБА_13 ; журнал судового засідання від 16.07.2020 року по справі №727/5838/20 (провадження №1-кс/727/1696/20); стенограму до розгляду клопотання проведення допиту малолітнього ОСОБА_13 під час досудового розслідування в судовому засіданні (Шевченківського районного суду м. Чернівці) від 16.07.2020 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2020 року; направлення в Путильську ЦРЛ ОСОБА_13 від 19.04.2019 року; протокол огляду документу від 29.01.2020 року; постанову слідчого ОСОБА_21 від 29.01.2020 року; висновок судово-медичної експертизи малолітнього ОСОБА_13 №396 ст від 19.06.2020 року; висновок судово-психіатричної експертизи малолітнього ОСОБА_13 №359 від 01.06.2020 року; копію повторного свідоцтва про народження ОСОБА_13 серія НОМЕР_2 від 18.10.2019 року»;

-«Надані стороною захисту матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає допустимими доказами, оскільки вони надані безпосередньо у судовому засіданні, однак неналежними доказами, оскільки не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, а є відомостями про особу обвинуваченого, які враховуються судом при ухваленні вироку»;

-«Доводи сторони захисту про те, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні висновки експертиз є недопустимими доказами, оскільки слідчим експерти не попереджалися про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, суд до уваги не приймає, оскільки такі порушення ст.223 ч.3 КПК України є незначними, враховуючи те, що у всіх висновках зазначено, що експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія, згідно з оригіналом
Суддя
Чернівецького апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
ОСОБА_22 (підпис)