КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/684/20 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3515/2020
Категорія ст. 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0001534 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України,

ОСОБА_8 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іваново Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів, до 13 листопада 2020 року включно.
В обґрунтування такого рішення суд зазначив про те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а саме у зберіганні за місцем свого проживання наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів, обвинувачений не одружений, офіційно не працює, не має постійного заробітку та постійного місця проживання в Київській області, а в м. Буча проживає тимчасово, отже під тяжкістю покарання, яке може йому загрожувати, існує ризик переховування від суду, водночас, виходячи з фактичних обставин кримінальних правопорушень, також існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

З огляду на існування таких ризиків, ступінь яких не зменшився, суд дійшов висновку, що менш суворий запобіжний захід, ніж позбавлення волі, не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаного судового рішення, просить його скасувати та прийняти нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронних засобів контролю.

Як вважає захисник, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать матеріалам, які надавались стороною захисту під час розгляду чергового клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, такі документи підтверджують, що обвинувачений має стійки соціальні та сімейні зв`язки, постійне місце проживання, оскільки протягом 6 років мешкає за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_9 , з якою фактично проживає без укладення шлюбу вже 30 років, батьком, який є особою похилого віку, має хронічні захворювання і не може самостійно себе забезпечувати та трьома малолітніми онуками. Крім того, ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, є немолодою людиною, страждає на низку хвороб і потребує постійної медичної допомоги.

Сукупність таких обставин та даних про особу обвинуваченого, за позицією захисника, свідчить про відсутність реальних або можливих намірів ухилення ОСОБА_8 від суду або реальних намірів вдатися до таких дій.

Захисник також звертає увагу на те, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України не тягне за собою автоматичного визнання його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, тому лише розмір покарання згідно з санкцією статті, за якою висунуте обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою. Вважає, що факт виявлення та вилучення у ОСОБА_8 наркотичних засобів та отруйних лікарських засобів не є достатньою підставою для висновку, що він за місцем проживання буде займатися протиправною діяльністю. Разом із цим, серйозність покарання сама по собі не може бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення, оскільки обвинувачений перебуває під вартою протягом 9 місяців.

Отже, за твердженням захисника, ризики, які врахував суд, жодним чином не доведені належними та достатніми доказами, а для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків буде цілком достатньо застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів провадження, Ірпінським міським судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.

Суд першої інстанції, досліджуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням доводів прокурора, викладених у клопотанні, щодо наявності достатніх підстав для продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визнавши при цьому наявність високої ймовірності переховування ОСОБА_8 від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, дійшов висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя та постановив ухвалу про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення та конкретні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, одне з яких законом віднесено до тяжкого, і становить значну суспільну небезпечність,наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_8 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства; зважуючи на тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вчиненні цих кримінальних правопорушень та всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.

З огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у зберіганні за місцем свого проживання наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів у великих розмірах з метою збуту, з великою ймовірністю існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, отже твердження захисника про протилежне є непереконливим.

Долучені захисником до апеляційної скарги документи, які характеризують особу ОСОБА_8 та свідчать, на думку захисника, про наявність міцних соціальних зв`язків за місцем фактичного проживання, не спростовують висновки суду про те, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відомості в таких документах не доводять існування достатніх стримуючих факторів для запобігання встановленим судом ризикам. Водночас посилання захисника на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, за відсутності даних про те, що в умовах слідчого ізолятора йому, у разі необхідності, не надається медична допомога або стан його здоров`я потребує постійного нагляду лікарів, також не є безумовною підставою для обрання ОСОБА_8 менш суворого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.
При цьому колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому ще при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, застава як альтернативний запобіжний захід.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2020 року є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів, до 13 листопада 2020 року включно без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4