Справа №635/5297/20
Провадження по справі № 1-в/635/762/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

представника установи виконання покарань - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

секретар судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 13 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2018 року та призначено остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. Вирок набрав законної сили 18 березня 2019 року.

Початок строку відбування покарання 09 квітня 2019 року.

Кінець строку відбування покарання 09 жовтня 2021 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України, посилаючись на т, що він відбув більше строку призначеного покарання, за час відбування покарання характеризується з позитивного боку, має 5 заохочень, стягнень не має, працевлаштований, добросовісно відноситься до виконання своїх обов`язків, має декілька спеціальностей, у вчиненні злочину щиро розкаюється.

Засуджений у судовому засіданні просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що за час відбування покарання він зробив для себе належні висновки, усвідомив свою вину і вважає, що на даний час довів своє виправлення. Крім того зазначив, що весь цей час працював на дільниці установи, лише останні місяці не був працевлаштований через погіршення стану здоров`я.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав можливим застосувати до засудженого ст. 81 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , він з 09 квітня 2019 року відбуває покарання в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». Зі змісту характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_3 за погодженням з начальником сектору СВПР майором внутрішньої служби ОСОБА_6 від 28 вересня 2020 року, засуджений не порушував умови відбування покарання, працевлаштований на підприємстві ФОП « ОСОБА_7 » згідно зі ст. 60 КВК України, до роботи ставиться сумлінно, виконує в повному обсязі поставлені робітничі нормита завдання, скарг на роботу засудженого від керівництва підприємства не надходило; правил технічки безпеки на виробництві переважно дотримується, у взаємовідносинах з іншими засудженими підтримує рівні відносини, адекватно реагує на критику на свою адресу; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, під час проведення бесід профілактично-виховного характеру проявляє тактовність та щирість; виконує передбачені законодавством вимоги персоналу установи; приймає активну участь в проведенні культурно-масових заходів серед засуджених згідно ст. 66 КВК України; за власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження»; за характером спокійний, врівноважений; у відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки з різними категоріями засуджених. Засуджений має 4 заохочення, стягнень не має. ОСОБА_4 в серпні 2019 року та у період з жовтня 2019 року по червень 2020 року був працевлаштований у майстерні установи, за що отримував заробітну плату.

Однак, не зважаючи на такі позитивні характеризуючі дані засудженого ОСОБА_4 , в цілому, як свідчить вказана характеристика, засуджений характеризується з посереднього боку, до виконання робіт із благоустрою також ставиться посередньо. Відбуваючи покарання у виді обмеження волі з 09 квітня 2019 року, засуджений був працевлаштований лише у серпні 2019 року та у період з жовтня 2019 року по червень 2020 року, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження доводів засудженого щодо неможливості його працювати у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я з липня 2020 року, чи були поважними підстави, з яких засуджений не працював у період з 09 квітня 2019 року по липень 2019 року та у вересні 2019 року також не вдається можливим встановити, оскільки такі дані в матеріалах особової справи на засудженого відсутні. Крім того, у судовому засіданні засуджений жодним чином не зміг пояснити, яким чином він приймає участь у проведенні культурно-масових заходів серед засуджених та у яких саме, а також які заходи були проведені в рамках реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», що ставить під сумнів взагалі його участь у таких програмах.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має дві непогашені та не зняті судимості, а саме був засуджений:

1)31 жовтня 2018 року Дворічанським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік;

2)13 лютого 2019 року Дворічанським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК, ч. 1 ст. 71 України до 2 років 6 місяців обмеження волі.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 13 лютого 2019 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення злочину) відноситься до злочинів середньої тяжкості, судом визнано обставинами, що обтяжують покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку., вчинив вказаний злоіин у період іспитового строку за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2018 року.

Отже, до засудженого було застосовано звільнення від відбування покарання з випробовуванням, однак засуджений належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин в період іспитового строку.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
Як вбачається зі змісту вироку Дворічанського районного суду Харківської області від 13 лютого 2019 року, за яким засуджений на даний час відбуває покарання, за вказаним вироком маються процесуальні витрати, пов`язані із проведення експертизи у розмірі 572 гривні, які стягнуті з обвинуваченого на користь держави. Не зважаючи на те, що згідно довідки начальника сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку головного бухгалтера ОСОБА_8 №14/160 від 28 вересня 2020 року виконавчі листи на засудженого ОСОБА_4 до ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» не надходили, засуджений був обізнаний про наявність вказаних процесуальних витрат за вироком суду та про необхідність погашення їх. Однак, матеріали справи не містять даних щодо погашення засудженим судових витрат та взагалі здійснення будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення процесу відшкодування судових витрат з моменту постановлення вироку суду, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Згідно Витягу з протоколу №19 від 05 серпня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення. Після відмови засудженому комісією державної установи «Темнівська виправна колонія №100» засудженому в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення, пройшло лише 22 дені, як засуджений звернувся до суду з аналогічним питанням (27 серпня 2020 року). При цьому, суд враховує ту обставину, що після відмови засудженому комісією державної установи «Темнівська виправна колонія №100» засудженому в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення, засуджений не заохочувався, будь-які обставини, які б могли бути враховані судом під час розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення та давали б безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містять.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 13 лютого 2019 року .
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 13 лютого 2019 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області віл 13 лютого 2019 року відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 17 листопада 2020 року.

Суддя ОСОБА_1