Справа № 289/840/20
Номер провадження 1-кп/289/11/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000321 від 27.05.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, неодруженого, на утриманні нікого не має, офіційно не працевлаштованого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2020 близько 13-30 години ОСОБА_4 , прийшов до приміщення магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому по АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_5 , враховуючи сприятливу для нього обстановку, а саме те, що його дії ніким не помічені, керуючись корисливим мотивом, через пошкоджені вхідні двері з тильної сторони будівлі проник всередину приміщення, звідки таємно викрав килим розміром 3,4х2,8 м вартістю 960,00 грн., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 960,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки килима з приміщення магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » винуватим себе визнав повністю за викладених вище обставин. Повідомив, що проник до приміщення з цікавості, піднявся на другий поверх, де побачив килим, скрутив його та виніс з приміщення, а ввечері до нього додому прийшли працівники поліції, яким ОСОБА_4 зізнався в скоєному та віддав їм килим. При цьому вказав, що дуже шкодує та щиро кається у вчиненому, просить суд його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомляла.

Переконавшись у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у інше приміщення.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості; неодружений; на утриманні нікого не має; інвалідності не має, офіційно не працевлаштований; за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем реєстрації характеризується посередньо.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує, що вчинене обвинуваченим діяння кваліфікується як тяжкий злочин, громадську небезпеку вчиненого кримінального правопорушення діяння, вчинене обвинуваченим, є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності.

При цьому суд також враховує наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховує молодий вік обвинуваченого та його критичне ставлення до скоєного, під час дебатів та останнього слова зазначив, що дуже шкодує про вчинене, тому підстав очікувати продовження ОСОБА_4 вчинення правопорушень суд не встановив і, беручи до уваги відсутність матеріальних претензій потерпілої, позицію прокурора, суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, та вбачає можливість його виправлення без відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з покладанням обов`язків, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, а застосування більшого розміру покарання або ізоляції від суспільства, за конкретних обставин справи і поведінки обвинуваченого в даному випадку, є явно не справедливим і достатніх підстав для цього не вбачає, так само як і для застосування правил ст. 69 КК України.

Цивільний позов не заявлено. Арешт на майно не накладався.

Судові витрати слід стягнути на користь держави з обвинуваченого.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався і підстави для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 369-378 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати понесені на залучення експерта в сумі 653,80 грн.

Речовий доказ по справі напівшерстяний килим, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - залишити власнику за належністю.
Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1