ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1634/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2744/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Продовжено дію запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 8 серпня 2020 року включно.

Суд дійшов висновку, що менш суворі запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам, передбаченим п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим відносно обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначені ризики не зменшились та не відпали, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 .

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, оскільки суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом 3 групи, ліквідатором аварії на ЧАЕС, потребує постійного медичного лікування.

Вимоги щодо участі в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не висловлено.

Вислухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілим.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, наслідком якого стала загибель людини.
Наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання та пенсії не зможе повністю усунути, зокрема, ризик втечі за умови можливої перспективи призначення покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі.
За таких обставини колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Твердження щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
З огляду на зазначені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від від 10 червня 2020 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -