Справа № 755/7681/18
№ 1-кп/755/135/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002362 від 07.03.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, перебуваючого у цивільному шлюбі, працюючого неофіційно складальником вікон у фірмі «Веко», з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 28.12.2002 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України (у редакції 1960 р.), ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.04.2003 року вирок змінений - ч. 2 ст. 296 КК України перекваліфікована на ч. 1 ст. 296 КК України, 05.12.2006 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

05.12.2007 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

19.10.2011 року Сокальським районним судом Львівської області за ст. ст. 391, 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, 04.07.2012 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

26.08.2015 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

02.07.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 84 КК України звільнений від покарання, призначеного цим вироком у виді 5 років позбавлення волі, як особа, яка після вчинення злочину захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання;

20.11.2018 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2018 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_12 , кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року, закрито у зв`язку зі смертю, та невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0004838 від 17.05.2018 року, перебували за адресою: АДРЕСА_3 та в цей час, у них виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, та вони обрали об`єктом свого протиправного посягання чуже майно, яке знаходилось в приміщенні квартири номер АДРЕСА_4 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з вказаними вище особами, діючи за заздалегідь розподіленими між собою ролями, приніс з автомобіля, на якому разом зі спільниками приїхав за вищевказаною адресою - марки «БМВ», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , розвідний ключ та викрутки, за допомогою яких, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом зламу замків, відчинив вхідні двері даної квартири. У цей час, діючи за попередньою змовою та заздалегідь розподіленими між собою ролями, ОСОБА_12 , кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року закрито у зв`язку зі смертю, з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0004838 від 17.05.2018 року, стояли поруч з вхідними дверима вказаної квартири та спостерігали за протиправними діями, а також за навколишньою обстановкою, маючи намір попередити ОСОБА_6 у разі появи на місці події мешканців будинку. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_6 з вказаними особами, діючи за заздалегідь розробленим планом дій та розподіленими між собою ролями, проникли до приміщення вищевказаної квартири та продовжуючи реалізовувати свої злочинні наміри, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, здійснили її обшук, де в одній з кімнат виявили наступне майно: електричний фен для сушіння волосся марки «Roventa», згідно висновку експерта від 06.04.2018 року № 12-4/794, ринкова вартість якого становить 103 гривні 33 копійки; дитячі роликові ковзани білого кольору з синіми вставками, згідно висновку експерта від 06.04.2018 року № 12-4/794, ринкова вартість яких становить 218 гривень 00 копійок; рюкзак чорного кольору марки «Turkish», згідно висновку експерта від 06.04.2018 року № 12-4/794, ринкова вартість якого становить 46 гривень 50 копійок. Після цього, вказаний електричний фен для сушіння волосся марки «Roventa», дитячі роликові ковзани білого кольору з синіми вставками поклали до рюкзака чорного кольору марки «Turkish», які таємно викрали та разом винесли все з приміщення квартири потерпілої, а також забрали з собою принесені раніше приготовлені інструменти для злому вхідних дверей квартири і фрагмент серцевини циліндрового механізму вже зламаного замку вхідних дверей. У подальшому, приховали перелічені предмети та майно у багажнику автомобіля, після чого, ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля марки «БМВ», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_12 , кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року, закрито у зв`язку зі смертю, поруч на пасажирське місце спереду та поїхали із вказаної адреси, а невстановлена особа попрямувала пішки у невідомому напрямку. Таким чином, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_12 , кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року закрито у зв`язку зі смертю та невстановленою досудовим розслідуванням особою матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0004838 від 17.05.2018 року, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 367 гривень 83 копійок. У подальшому, під час безперервного переслідування працівниками управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві автомобіля марки «БМВ», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , кримінальне провадження відносно якого, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року, закрито у зв`язку зі смертю, були затримані по вул. Миру, 3, у м. Києві, разом з викраденим майном.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 07 березня 2018 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, він за попередньою домовленістю з ОСОБА_12 та іншим знайомим, перебували за адресою: АДРЕСА_3 , де у них виник умисел на крадіжку з квартири та своїм об`єктом вони обрали квартиру АДРЕСА_5 , що знаходилася на третьому поверсі вказаного будинку. Далі, вони подзвонили у двері даної квартири, однак, двері їм ніхто не відчинив. Потім, вони зламали плоскогубцями замок у дверях, зайшли до квартири, в якій проходив ремонт. Потім, у квартирі на вході вони побачили рюкзак, де знаходилися електричний фен для сушіння волосся та дитячі роликові ковзани білого кольору із синіми вставками та дані речі з рюкзаком вони забрали. Потім, забравши все викрадене майно, забравши інструменти для злому вхідних дверей цієї квартири та фрагмент серцевини циліндрового механізму вже зламаного замку вхідних дверей, вони вийшли із квартири. Всі викрадені речі приховали у багажнику автомобіля марки «БМВ», д/н НОМЕР_1 , який належить його дружині, сіли з ОСОБА_12 до автомобіля, він за кермо, а ОСОБА_12 на пасажирське місце спереду, та поїхали, а інший знайомий пішов у невідомому напрямку. У подальшому, шляхом переслідування, вони були затримані з викраденим майном працівниками поліції по пр-ту Миру, 3, у м. Києві. Зокрема, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності, у скоєному щиро каявся. Крім того, зазначив, що викрадене майно повернуте, він вибачився перед потерпілою і остання до нього немає ніяких претензій.

Покази ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: постанови про визнання речовим доказом від 07.03.2018 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.03.2018 року; протоколу обшуку від 07.03.2018 року; протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 07.03.2018 року; протоколу огляду вилучених речей від 07.03.2018 року; протоколу огляду місця події від 07.03.2018 року; висновку експерта № 8-3/1372 від 17.04.2018 року; висновку експерта № 8-3/1373 від 04.04.2018 року; висновку експерта № 12-4/794 від 06.04.2018 року; висновку експерта № 8-1/1358 від 29.03.2018 року; висновку судово-психіатричної експертизи № 184 від 15.03.2018 року; протоколів огляду предметів від 23.03.2018 року, 16.04.2018 року та 15.05.2018 року; протоколу проведення слідчого експерименту з метою уточнення показань підозрюваного ОСОБА_6 від 10.05.2018 року; постанови про визнання речового доказу та поміщення на зберігання до кімнати зберігання речових доказів від 15.05.2018 року і матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням у житло, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, має нервово-психічне захворювання, за місцем проживання скарг та заяв від сусідів і мешканців будинку не надходило, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності. Зокрема, надійшла заява від потерпілої ОСОБА_13 про те, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 , а ні матеріального, а ні морального характеру не має, а щодо міри покарання, то покладається на розсуд суду.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 184 від 15.03.2018 року: 1. У період часу, до якого відноситься діяння, підозрюваний ОСОБА_6 виявляв ознаки «Емоційно нестійкого розладу особистості», та «Синдром залежності внаслідок вживання опіоїдів» (F60.J, F11.2-за МКХ-10). 2. У період часу, до якого відноситься діяння, підозрюваний ОСОБА_6 за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. 3. У теперішній час ОСОБА_6 виявляє ознаки «Емоційно нестійкого розладу особистості» та «Синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів». 4. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_6 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. 5. За своїм психічним станом ОСОБА_6 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. 6. У ОСОБА_6 виявлені ознаки «Синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів» (F11.2 за МКХ-10). 7. ОСОБА_6 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру в зв`язку з наявним у нього наркологічним захворюванням, потребує протинаркоманічного лікування на добровільних засадах.

Під час судових дебатів захисником ОСОБА_11 було заявлено про звільнення ОСОБА_6 від покарання за хворобою.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Як вбачається з висновку експерта № 137-2018/о від 30.10.2018 року: 1. Вивчення, аналіз та синтез наданої медичної документації дають підстави стверджувати про те, що у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2016 року наявна ВІЛ-інфекція, з приводу якої з 18.01.2017 року хворий стоїть на диспансерному обліку в Київському міському центрі СНІДу. Станом на 25.01.2017 року вказана ВІЛ-інфекція відповідає IV клінічній стадії (СД 4 від 02.12.2016 191 кл.), що підпадає до пункту 2 підпункту 7 «Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» (додатку № 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі (пункт 1 розділу VI), затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року.

Тобто, з даного висновку вбачається, що станом на 25.01.2017 року вказана ВІЛ-інфекція відповідає IV клінічній стадії (СД 4 від 02.12.2016 191 кл.), підпадає до пункту 2 підпункту 7 «Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», а кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , вчинено 07.03.2018 року, тобто дана обставина (25.01.2017 року) була встановлена до вчинення злочину за ч. 3 ст. 185 КК України, тому ч. 2 ст. 84 КК України не може бути застосована в даному випадку.

Крім того, з відповіді, що надійшла з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, вбачається, що по прибуттю до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_6 був обстежений та взятий на диспансерний облік з приводу ВІЛ-інфекції, хронічного токсичного та вірусного гепатиту С, отримував специфічне лікування ВІЛ-інфекції АРВ-терапію. Під час проведення чергового флюорографічного обстеження у нього було виявлено захворювання на туберкульоз легень та госпіталізовано 08.02.2019 року до стаціонару Київської міської медичної частини. Рішенням ЦЛКК ТМО «Фтизіатрія» міста Києва від 12.02.2019 року хворому встановлено діагноз: ВІЛ-інфекція, 4 клінічна стадія, ВДТБ (12.02.2019) верхньої частки правої легені (інфільтративний), Дестр-, МБТ-, М-, МГ-, КО, Резист 0, ГІСТ 0, кат. 1, ког. 1 (2019) та призначено курс лікування протитуберкульозними препаратами. У зв`язку з тим, що при черговому лабораторному обстеженні у хворого було виявлено бактеріовиділення та дискордантністю результатів лабораторних і рентгенологічних досліджень, 30.05.2019 року він був направлений до Київської міської туберкульозної лікарні № 2 з метою ретельного дообстеження. Після проведення ретельного обстеження, наявність бактеріовиділення у хворого не підтвердилась (що свідчить, скоріш за фальсифікацію хворим біологічного матеріалу), у зв`язку з чим, він був виписаний для продовження лікування до Київської міської медичної частини з діагнозом: ВІЛ-інфекція, 4 клінічна стадія, ВДТБ (12.02.2019) верхньої частки правої легені (інфільтративний), Дестр-, МБТ-, М-, МГ-, КО, Резист 0, ГІСТ 0, кат. 1, ког. 1 (2019). Стан здоров`я ОСОБА_6 на даний час задовільний, хворий періодично ухиляється від прийому протитуберкульозних препаратів.

З урахуванням викладеного, на даний час немає підстав для звільнення ОСОБА_6 від покарання за хворобою на підставі ч. 2 ст. 84 КК України.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 та стан його здоров`я (ч. 2 ст. 66 КК України).

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину (ст. ст. 296, 391 КК України).

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , його особи - раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, наявності пом`якшуючих та обтяжуючої обставин, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, за який він засуджується цим вироком та злочину, за який його засуджено вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року до 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності, остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 07 березня 2018 року.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи № 12-4/794 від 06.04.2018 року в розмірі 572 грн. 00 коп., а також, трасологічних експертиз, а саме: № 8-3/1372 від 17.04.2018 року у розмірі 3 432 грн. 00 коп.; № 8-3/1373 від 04.04.2018 року у розмірі 1 430 грн. 00 коп. та № 8-1/1358 від 29.03.2018 року в розмірі 1 573 грн. грн. 00 коп., а всього на загальну суму у розмірі 7 007 грн. 00 коп.

Речові докази у кримінальному проваджені, а саме: автомобіль марки «БМВ», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіля марки «БМВ», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та три магнітні ключі на зв`язці з ключем від автомобіля «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , що передані під зберігальні розписки ОСОБА_14 залишити у її власності;

- електричний фен для сушіння волосся марки «Roventa», дитячі роликові ковзани білого кольору із синіми вставками, рюкзак чорного кольору марки «Turkish», що передані під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_13 залишити у її власності;

- викрутку жовтого кольору, пасатижі 2 штуки, відмички, ключі, металеві насадки для ключів, частину циліндрового механізму дверного замка жовтого кольору, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві знищити.

- мобільні телефони марки «Самсунг», ІМЕІ: НОМЕР_3 та TWO Е190, ІМЕІ: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (телефон без батареї) повернути ОСОБА_6 .

Арешт, накладений, згідно з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року, на автомобіль марки «БМВ», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_14 ; три ключі на зв`язці від автомобіля «БМВ»; мобільний телефон марки «Самсунг», ІМЕІ: НОМЕР_3 ; картку мобільного оператора зв`язку «Лайф»; мобільний телефон TWO Е190, ІМЕІ: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (телефон без батареї); викрутку жовтого кольору; пасатижі 2 штуки; відмички; ключі та металеві насадки для ключів - зняти після набрання вироку законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя