Дата документу 29.10.2020 Справа № 3335/7087/20
запорізький апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/1044/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/7087/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

заявника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2020 року про відмову у відкритті провадження,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених осіб СУ ГУНП в Запорізькій області та ГУ ДФС у Запорізькій області.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу якою зобов`язати СУ ГУНП в Запорізькій області скласти та направити процесуальне рішення у формі постанови про повернення власнику ОСОБА_8 вилученого майна, а саме 65 000 грн.; зобов`язати ГУ ДФС у Запорізькій області перерахувати кошти з депозитного рахунку на рахунок ОСОБА_8 , після офіційного отримання постанови та/або ухвали слідчого судді про повернення власнику ОСОБА_8 вилученого майна, а саме 65 000 грн.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі змістом судового рішення, заявник звернулася до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК на бездіяльність уповноважених осіб СУ ГУНП в Запорізькій області та ГУ ДФС у Запорізькій області, в обґрунтування якої зазначила наступне.

03.08.2020 року заявником були направлені письмові клопотання до СУ ГУНП в Запорізькій області та прокуратури Запорізької області про повернення вилученого у кримінальному провадженні №000006 майна - грошових коштів у сумі 65 000 гривень, які знаходяться на депозитному рахунку ГУ ДФС у Запорізькій області, яке повернуто не було. Вказану бездіяльність заявник вважає незаконною та просить слідчого суддю зобов`язати СУ ГУНП у Запорізькій області скласти та направити процесуальне рішення у формі постанови про повернення вилученого у ОСОБА_8 майна - грошових коштів у розмірі 65 000 гривень; зобов`язати ГУ ДФС у Запорізькій області перерахувати кошти з депозитного рахунку на рахунок ОСОБА_8 після офіційного отримання постанови та/або ухвали слідчого судді про їх повернення.

Згідно з листом СУ ГУНП в Запорізькій області вих. № 7932/6-2020 від 10.08.2020 року, заявнику повідомлено, що в провадженні СУ ГУНП в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження №000006 від 17.01.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК, яке було розпочато, в тому числі, на підставі матеріалів кримінальної справи № 750805, які долучені до матеріалів кримінального провадження. 31.01.2014 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні спрямовано до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. Заявнику роз`яснено порядок скасування арешту майна у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею було відмовлено у відкритті провадження за скаргою з тих підстав, що її вимоги зводяться до зобов`язання органу досудового розслідування скласти процесуальне рішення про повернення вилученого майна, а також зобов`язання ГУ ДФС у Запорізькій області виконання такого рішення, що виходить за межі переліку рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, визначеного ст. 303 КПК, та не можуть предметом розгляду слідчим суддею в порядку, передбаченому ст. ст. 303 -307 КПК.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

Статтею 3 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК , за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК 1960 року).

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19) і підстав для відступлення від неї немає.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2020 року про відмову у відкритті провадження залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4