Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1822/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №0000325 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 січня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 12 березня 2021 року (включно), -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що приймаючи рішення суд невірно застосував практику Європейського суду з прав людини та необґрунтовано продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .. Вказує, що прокурором в клопотанні та в судовому засіданні не було доведено наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту здатний в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження № 0000325 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

06.01.2021 року прокурор у кримінальному провадженні звернувся з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає 15.01.2021 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, те, що він не має власного житла та постійного місця проживання, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися з моменту застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №289/1822/20, в провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження № 0000325 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції на переконання апеляційного суду, дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного, особливо тяжкого насильницького злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Також судом враховано особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, маючи не погашену судимість, знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, відсутність постійного місця проживання, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; незаконного впливу на потерпілу, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді даного провадження.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянта про невірне застосування судом практики Європейського суду з прав людини колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в ухвалі суду відсутні посилання на докази існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що ризики, які існували при обранні відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме : можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення - не зменшилися, а тому наявні підстави для продовження раніше застосованого запобіжного заходу відносно останнього. Наведене відповідає вимогам ст. 199 КПК України.

Зазначення апелянтом про те, що до обвинуваченого ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу та в апеляційній скарзі не наведено для цього достатніх підстав.

Також, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного, особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства відносно людини похилого віку (1929 року народження), маючи не погашену судимість за вчинення умисних корисливих злочинів, що свідчить про сталу протиправну поведінку останнього.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на їх правильність, тому підстав для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 січня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 12 березня 2021 року (включно) без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :