Номер провадження: 11-кп/813/1439/20
Номер справи місцевого суду: 504/4220/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду (в режимі відеоконференції), апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду м. Одеської області від 26.03.2020 року, -

встановив:
оскаржуваним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Знам`янка, Прикубанського району Карачаєва-Черкеської Республіки РФ, не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України та відповідно до ст. 70 КК України, засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислюється з моменту затримання, з 16 серпня 2017 року.

Запобіжний захід тримання під вартою, ОСОБА_9 залишено без змін до дня набрання вироком законної сили.

Стягнуто на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню на залучення експертів за проведення судових експертиз на загальну суму 1780,56 гривень, які підлягають стягненню з обвинувачених в рівних частинах, а саме: з ОСОБА_10 890, 28 грн. та ОСОБА_9 890, 28 грн.,

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим же вироком засуджений також ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України та, відповідно до ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, вирок стосовно якого не оскаржується.

Згідно з вироком районного суду, 03 серпня 2017 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з метою виконання будівельних робіт за наймом прибули до села Фонтанка Лиманського району Одеської області, де їх зустрів виконроб ОСОБА_11 , який відвіз їх на свою орендовану квартиру АДРЕСА_3 . Пропрацювавши декілька днів на одному об`єкті, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 отримали пропозицію від ОСОБА_11 продовжити виконання будівельних робіт в будинку АДРЕСА_4 . З 04 серпня по 05 серпня 2017 року бригада під керуванням ОСОБА_10 здійснювала за вказаною адресою будівельні роботи, а виконроб ОСОБА_11 забезпечував їх будівельними матеріалами та оплачував їх роботу.

06 серпня 2017 року, не отримавши від громадянина ОСОБА_11 грошових коштів, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_11 при собі завжди є грошові кошти, з метою заволодіння грошовими коштами, які нібито заборгував ОСОБА_11 за виконану роботу, та помсти останньому за побиття ним працівника його бригади ОСОБА_12 , запропонував ОСОБА_9 вбити виконроба, заволодіти його майном, яке буде при ньому в тому числі автомобілем марки «Audi А-6», держаний номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_9 на вказану пропозицію ОСОБА_10 надав згоду, вступивши таким чином в попередню злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на розбійний напад, умисне вбивство та заволодіння транспортним засобом громадянина ОСОБА_11 , 07.08.2017 р. в ранковий час ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прийшли на будівельний об`єкт, розташований по АДРЕСА_4 , де біля 09.00 години ранку ОСОБА_10 зателефонував громадянину ОСОБА_11 , під приводом необхідності замовлення будівельних матеріалів та замовив привезти будівельний матеріал для роботи, а саме: мішок цементу та мішок сухої суміші клею. Під час очікування приїзду потерпілого ОСОБА_11 , вони вдвох вжили пляшку вина.

Того ж дня, біля 12.00 годин, на вищевказаний об`єкт будівництва, прибув виконроб ОСОБА_11 , на належному йому автомобілі марки «Аudi А-6», держаний номерний знак НОМЕР_2 , який привіз замовлений ОСОБА_10 будівельний матеріал. ОСОБА_9 по вказівці ОСОБА_10 пішов розвантажувати його, а сам ОСОБА_10 , під приводом огляду облицювальної плитки, запропонував ОСОБА_11 пройти до напівпідвального приміщенні у вказаному будинку. Після того, як потерпілий ОСОБА_11 спустився в напівпідвальне приміщення вказаного будинку, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на протиправне заподіяння смерті останньому з подальшою метою заволодіння належними йому грошовими коштами, цінними речами та вказаним транспортним засобом, діючи умисно, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер свого діяння і бажаючи настання смерті потерпілого, спровокував конфлікт, в ході якого взявши в руки молоток, наніс ним декілька ударів в життєво - важливий орган людини, а саме - в різні частини голови. Від отриманих ударів потерпілий впав обличчям до підлоги, намагаючись піднятись. Після чого ОСОБА_10 покликав до підвального приміщення ОСОБА_9 , який був на подвір`ї зазначеного будинку та передав йому знаряддя вбивства - молоток, наказавши при цьому, бити ним в область голови лежачого на підлозі ОСОБА_11 , який на той момент ще подавав ознаки життя. ОСОБА_9 , з метою позбавлення потерпілого життя, діючи умисно, усвідомлюючи при цьому суспільно - небезпечний характер свого діяння, наніс удар молотком в потиличну частину голови потерпілому. Надалі ОСОБА_10 , взявши до рук удавку, яку закинув на шию потерпілого, став душити нею до тих пір, доки ОСОБА_13 не перестав подавати ознак життя, тим самим заподіяли смерть ОСОБА_11 .

Переконавшись, що потерпілий мертвий, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння майном останнього, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливою метою, обшукав кишені трупа потерпілого та заволодів виявленим блокнотом, ключами від автомобіля «Ауді-6» та мобільним телефоном марки «Nokia RМ-1172», ІМЕI1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартістю 1500 гривень.

З метою приховання слідів вчиненого злочину, бажаючи уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 загорнули труп вбитого ОСОБА_11 в маскувальну сітку, поліетиленову плівку та ряднину, завантажили його до багажного відсіку автомобіля марки «Аudi А-6», а знаряддя злочину молоток, пакет з речами, якими вони прибирали сліди крові до салону вказаного автомобіля.

Потім ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою, умисно, незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем «Аudi А-6», держаний номерний знак НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_11 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на суму 120 000 гривень, а всього заволоділи майном ОСОБА_11 на загальну суму 121 500 грн. З метою приховування трупа ОСОБА_11 та знаряддя вбивства молотка, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вивезли труп за межі села Вапнярка Лиманського району Одеської області, де скинули його на місці несанкціонованого сміттєзвалища, що розташоване на відстані 170 метрів південно-західніше від земельної ділянки АДРЕСА_5 . Там же викинули знаряддя вбивства та пакет з речами, якими замивали сліди крові на місці скоєння злочину.

Надалі, керуючи вказаним автомобілем ОСОБА_9 в с. Фонтанка висадив ОСОБА_10 , а сам, виїхав у напрямку м. Миколаєва. Рухаючись по 95 км. автодороги М-14, сполученням «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» у автомобіля закінчилося пальне, в результаті чого, ОСОБА_9 покинув його в лісосмузі, що в межах Калинівської сільської ради Березанського району Миколаївської області та з місця пригоди зник.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала на нього апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, під час постановлення вироку суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Захисник вказує, що єдиним свідком вбивства ОСОБА_11 є обвинувачений ОСОБА_10 , який визнав свою вину в повному обсязі і дав свідчення, що він один вбивав потерпілого, а ОСОБА_9 про вбивство нічого не знав.

Також захисник вважає, що обвинувачення ОСОБА_14 за ч.4 ст. 187 КК України не доведено, оскільки обвинувачений взагалі не був у підвалі, де був вбитий потерпілий, а заволодіння транспортним засобом відбулось після того, як потерпілий був уже мертвий. За результатами розгляду апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 в інкримінованих йому злочинах.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, нападі з метою заволодіння чужим майном поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також незаконне заволодіння транспортним засобом, скоєне за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи та кваліфікація їх дій за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.

Системний аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що підготовка злочину, узгодженість і послідовність дій обвинувачених, а також спосіб, характер, локалізація і значна кількість нанесених ударів у життєво важливий орган, зокрема по голові потерпілого, вказує безпосередньо на наявність в їх діях попередньої змови щодо реалізації єдиного умислу спрямованого на позбавлення життя потерпілого.

З огляду на наведене, висновки суду про наявність попередньої змови між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 з корисливих мотивів є правильними, а тому кваліфікація їх дій за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України є вірною.

Суд у вироку вірно зазначив, що незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини в частині фактичних обставин справи, наявність в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями, допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_15 , свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також письмовими доказами: протоколом прийняття заяви від 09.08.2017 року (т.1 а.п. 140); протоколом огляду транспортного засобу з таблицями від 09.08.2017 року (т.1 а.п. 142-158); протоколом огляду речей виявлених при огляді трупа ОСОБА_11 від 10.08.2017 року (т.1 а.п. 179-180); актом судово-медичного дослідження від 27.09.2017 року №262 (т.1 а.п. 181-184); актом судово-токсикологічного дослідження №3941-262 від 15.08.2017 року (т.1 а.п. 185); актом судово-імунологічного дослідження №814-262 від 18.08.2017 року (т.1 а.п. 186); актом судово-медичного дослідження №443 від 08.09.2017 року (т.1 а.п. 188-198); висновком експерта №819 від 06.09.2017 року (т.2 а.п. 213-216); протоколом обшуку квартири АДРЕСА_3 від 11.08.2017 року (т.2 а.п. 58-61); висновком експерта №742 від 25.08.2017 року (т.2 а.п. 71-73); висновком експерта №742 від 25.08.2017 року (т.2 а.п. 77-80); висновком експерта №782 від 26.08.2017 року (т.2 а.п. 84-86); висновком експерта №743 від 18.08.2017 року (т.2 а.п. 90-93); висновком експерта №744 від 18.08.2017 року (т.2 а.п. 106-109); висновком експерта №546 від 11.10.2017 року (т.2 а.п. 113-125); висновком експерта №7-262/2017 від 23.10.2017 року (т.2 а.п. 127-131); протоколом огляду речей вилучених при огляді автомобіля від 10.08.2017 року (т.1 а.п. 200-206); протоколом огляду місця події від 10.08.2017 року (т.1 а.п. 207-217); протоколом огляду речей від 10.08.2017 року (т.1 а.п. 226-229); протоколом огляду предметів від 11.08.2017 року (т.2 а.п. 47-54); протоколом огляду від 16.08.2017 року (т.2 а.п. 136-137); протоколом огляду від 17.08.2017 року (т.2 а.п. 191-192); протоколом проведення слідчого експерименту від 14.08.2017 року з додатком (т.2 а.п. 64-68); протоколом проведення слідчого експерименту від 17.08.2017 року з додатком (т.2 а.п. 167-174); протоколом огляду місцевості від 17.08.2017 року (т.2 а.п. 175-178); протоколом огляду від 17.08.2017 року (т.2 а.п. 188-190); протоколом огляду від 18.07.2017 року (т.2 а.п. 194-197); протоколом отримання зразків крові та слини ОСОБА_9 від 23.08.2017 року (т.2 а.п. 204); протоколом отримання зразків крові та слини ОСОБА_10 від 23.08.2017 року (т.2 а.п. 206); висновком судово-психіатричної експертизи №129 від 31.10.2017 року (т.2 а.п. 219-227); висновком судово-психіатричної експертизи №144 від 28.11.2017 року (т.2 а.п. 230-237).

Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Умисне вбивство визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо у позбавленні життя потерпілого брали участь за попередньою домовленістю як співвиконавці дві і більше особи. Кожна з осіб, які з умислом на вбивство завдали потерпілому поранення, незалежно від того, яке з поранень виявилося безпосередньою причиною смерті потерпілого, повинні відповідати за умисел на вбивство як співвиконавці.

Про наявність між засудженими попередньої змови та умислу на вбивство потерпілого свідчить те, що обвинувачені прибули до будинку, де виконували будівельні роботи, зателефонували потерпілому ОСОБА_11 та замовили йому будівельні матеріали, поки чекали на потерпілого, вживали алкогольні напої. Коли приїхав ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_10 цілеспрямовано запросив його до підвального приміщення під приводом огляду плитки, яку стелив обвинувачений ОСОБА_10 . Після того, як потерпілий спустився до підвального приміщення, ОСОБА_10 застосував до потерпілого силу та почав наносити удари молотком по голові, після того як потерпілий знепритомнів, ОСОБА_10 покликав ОСОБА_9 , який перебував поряд. ОСОБА_9 в свою чергу також завдав удару молотком по голові потерпілого ОСОБА_11 . Крім того, про наявність цілеспрямованого умислу на позбавлення життя, свідчить нанесення потерпілому ударів у життєво важливі органи, в тому числі молотком. Поряд з цим, судом було встановлено, що побиття потерпілого продовжувалося тривалий час, у приміщенні підвалу будинку, де кожен з обвинувачених мав змогу бачити та усвідомлювати дії інших співучасників, погоджувався із ними та продовжував свої активні дії. Після досягнення бажаного результату - смерті ОСОБА_11 , вони замотали тіло в брезент та плівку, обмотавши скотчем, потім прибрали сліди крові в підвалі, завантажили труп до багажника автомобіля потерпілого та відвезли тіло на околицю села Вапнярка Лиманського району Одеської області, де викинули тіло ОСОБА_22 , молоток та інші сліди злочину в лісосмугу.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що районний суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, що обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілих та свідків, які про вбивство дізнались від працівників поліції, а єдиним свідком убивства ОСОБА_11 є обвинувачений ОСОБА_10 , виходячи з наведеного.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Згідно матеріалів справи усі зазначені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту досліджувались судом першої інстанції, висновки по ним обґрунтовані та вмотивовані у вироку районного суду.

В апеляційному суді від учасників судового провадження не надходили клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а так само щодо дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції всі заявлені учасниками процесу докази досліджені в повному обсязі, та доведено винуватість обвинуваченого, обставини вчинення злочину в повній мірі відповідають матеріалам справи, встановленим районним судом, і дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

Крім того, суд послався на дані протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_9 , проведеного із роз`ясненням йому процесуальних прав та обов`язків, передбачених ст. 42 КПК, за участю захисника ОСОБА_23 в присутності понятих, під час якого він розповів і детально показав на місці події про обставини умисного вбивства ОСОБА_11 , вчинення розбою та незаконного заволодіння транспортним засобом.

Перевіркою вказаного протоколу слідчого експерименту встановлено, що в ході цієї слідчої (розшукової) дії було дотримано вимог ч. 1 ст. 240 КПК щодо мети, якою є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та способу її проведення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події.

А зі змісту вироку вбачається, що суд дослідив та дав належну оцінку саме тим даним про обставини вчинених кримінальних правопорушень, які відтворив на слідчому експерименті ОСОБА_9 .

Чітка послідовність дій в поясненнях ОСОБА_9 під час слідчого експерименту, дають підстави вважати покази останнього правдивими та наданими без будь-якого примушування.

Тому посилання суду на дані протоколу проведення слідчого експерименту та висновок про те, що вони узгоджуються з іншими доказами, що підтверджують винуватість ОСОБА_9 , не вказують на порушення вимог ст. 95 КПК України.

Виходячи з наведеного, доводи захисника про те, що судом не перевірено на предмет допустимості відомості, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту, є необґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те що обвинувачений себе оговорив під тиском правоохоронних органів, апеляційний суд зазначає наступне.

ОСОБА_9 вперше повідомив про тиск на нього зі сторони поліції під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції в судовому засіданні з`ясовував зазначені обставини, ОСОБА_9 повідомив відомості загального характеру про застосування незаконних методів слідства, конкретизувати у якому місці та які саме дії працівників поліції були вчинені щодо нього не зміг. Ні ОСОБА_9 , ні його захисники як під час досудового слідства, так і судового розгляду не звертались з відповідними заявами про застосування до ОСОБА_9 під час досудового розслідування незаконних методів слідства та дані, які б свідчили про це, у матеріалах кримінального провадження відсутні. Не зазначали вони про це і серед доводів апеляційної скарги.

Крім того, в ході судового розгляду кримінального провадження

ОСОБА_9 свою вину у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, нападі з метою заволодіння чужим майном поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також незаконне заволодіння транспортним засобом, скоєне за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи не визнавав. Показання ОСОБА_9 не були покладені в основу обвинувального вироку, суд першої інстанції надав їм відповідну оцінку в сукупності з іншими доказами та визнав засобом захисту з метою уникнути відповідальності, що не перешкодило суду ухвалити законний і обґрунтований вирок.

Таким чином, твердження ОСОБА_9 про застосування незаконних методів слідства не відповідають критеріям «небезпідставності» в розумінні ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ним не були повідомлені конкретні обставини такого поводження з ним і не надані будь-які підтвердження цим обставинам, що унеможливлювало здійснити її перевірку, а тому не створювало обов`язку проведення їх розслідування.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції всі заявлені учасниками процесу докази досліджені в повному обсязі, та доведено винуватість обвинуваченого, обставини вчинення злочину в повній мірі відповідають матеріалам справи, встановленим районним судом, і дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, оскільки ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також незаконне заволодіння транспортним засобом, скоєне за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в цій частині не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Крім того, в ході розгляду апеляційної скарги до апеляційного суду було подано клопотання ОСОБА_9 про відмову від апеляційної скарги та залишення вироку суду без змін, при цьому обвинувачений зазначив, що вину визнає.

В ході розгляду зазначеного клопотання обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив, що вказане клопотання написане саме ним, однак він відмовляється від нього та просить не розглядати. Зазначене підтверджує висновки вироку суду щодо непослідовності та суперечливості показань обвинуваченого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях суду першої інстанції жодних порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку. Інших доводів апеляційному суду надано не було.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження доказами і не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 26.03.2020 року відносно ОСОБА_9 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк із дня вручення копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4