Справа № 340/190/17
Провадження № 11-кп/4808/470/20
Категорія п.10 ч.2 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2020 року продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 28 листопада 2020 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нове рішення, яким запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 змінити на запобіжний захід домашній арешт, заборонивши йому покидати житло за місцем проживання в с. Криворівня Верховинського району Івано-Франківської області цілодобово, з застосування електронних засобів контролю та визначити розмір застави, передбачений КПК України для такої кваліфікації злочинів.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що колегія суддів суду першої інстанції лише констатувала існування ризиків, при цьому не обґрунтувала реальну можливість їх настання. Вважає, що докази винуватості ОСОБА_8 на досудовому слідстві були сфальсифіковані. Обвинувачений заперечує свою причетність до вбивства потерпілої. Апелянт в апеляційній скарзі фактично висловив свою незгоду з висунутим обвинуваченням ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність дій органів досудового розслідування, в частині спонукання обвинуваченого до написання двох заяв про вчинення ним особливо тяжких злочинів, проведення слідчого експерименту. Звертає увагу на те, що кримінальне провадження за фактом зґвалтування ОСОБА_10 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України 16.05.2017 року, що є доказом того, що ОСОБА_8 оговорив себе у його вчиненні за спонуканням працівників поліції. Вказує, що для спростування вини ОСОБА_8 захистом на розгляд суду внесені ряд клопотань щодо проведення судово-медичних та судово-криміналістичних експертиз. Захисник також вважає, що необхідність зміни запобіжного заходу випливає з тих обставин, що станом на 30 вересня 2020 року загальний строк тримання під вартою обвинуваченого становить 3 роки 08 місяців, 7 днів, що вказує на істотні порушення вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду кримінального провадження та розумних строків тримання під вартою. Звертає увагу на невиправдане затягування розгляду справи, в той час як, на думку апелянта, кримінальне провадження не є складним, а впродовж останніх 12 місяців перебування ОСОБА_8 під вартою в цьому провадженні проведено тільки один допит потерпілого ОСОБА_11 , а на всіх інших судових засіданнях суд розглядав лише питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. Зазначає, що поведінка обвинуваченого з часу затримання і впродовж всього строку перебування під вартою є послідовною і передбаченою, не встановлено будь яких проявів вплинути на хід досудового розслідування та судового розгляду, а також тиску на свідків та приховування доказів. Зокрема, за період з 16 січня по 23 січня 2017 року ОСОБА_8 , володіючи інформацією, що працівники поліції здійснюють перевірку щодо його причетності до вчинення злочинів, не переховувався, добровільно являвся на всі виклики до правоохоронних органів. Апелянт вважає, що колегія суддів упереджено оцінила докази, які сторона обвинувачення надала для доведення необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку апелянта, стороною обвинувачення не доведено наявність існування реальних ризиків, заявлених у клопотанні. Посилається на те, що суд жодного разу не розглядав можливості обрання альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави. Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений згідно висновків судово-психіатричної експертизи є повністю психічно здоровою собою, а тому не являє собою підвищеної суспільної небезпеки, проживає з матір`ю, яка є інвалідом 3-ї групи та виховує сама неповнолітню дитину, а тому потребує щоденної допомоги в побуті. Сторона захисту вважає, що за таких обставин обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою можна замінити на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Однак, до теперішнього часу Верховною Радою України рішення Конституційного суду України не виконано і відповідні зміни до кримінального процесуального закону не внесені.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 має право на оскарження ухвали суду першої інстанції і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

У зв`язку з тим, що кримінальне провадження розглядається судом першої інстанції і не може бути витребувано судом апеляційної інстанції, розгляд апеляційної скарги відбувається на підставі контрольного провадження.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 10 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 152 КК України.

В даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2017 року підозрюваному ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком 60 днів.

Після передачі обвинувального акту до суду та розгляду провадження в суді, за клопотанням прокурора обвинуваченому ОСОБА_8 неодноразово продовжувався строк тримання під вартою, востаннє до 26 жовтня 2020 року.

21 вересня 2020 року прокурор повторно заявив клопотання про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки судовий розгляд не завершено, заявлені ризики не зменшились з часу застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2020 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 28 листопада 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчиненні злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Саме із зазначених вище підстав колегія суддів не приймає до уваги та не в праві надавати оцінку доводам захисника обвинуваченого щодо недоведеності стороною обвинувачення факту здійснення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 судом правильно встановлено, що воно є обґрунтованим, а підстави для зміни цього запобіжного заходу більш м`яким відсутні, зважаючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів та на даний час продовжують існувати ризики того, що він може переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів враховує, що зі змісту пояснень сторін вбачається, що розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції наближається до завершення, що свідчить про значне посилення ризику ухилення обвинуваченого від суду, оскільки наслідки ймовірного притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі обвинувального вироку суду, можуть бути розцінені ним, як більш небезпечні ніж спроба уникнути відповідальності шляхом ухилення від суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

Таким чином, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і наявність відповідного суспільного інтересу щодо розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Посилання захисника обвинуваченого на те, що він має міцні соціальні зв`язки, проживає з матір`ю, яка є інвалідом 3-ї групи та потребує щоденної допомоги в побуті, не є безумовними підставами для відмови в продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд не розглянув питання щодо можливості обрання альтернативного запобіжного заходу, оскільки суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даний час саме обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Прокурором наведені обставини, які вплинули на тривалість розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції та ускладнюють стороні обвинувачення реалізувати надані права та виконати обов`язки.

Зокрема, тривалий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції пов`язаний з тим, що у зв`язку із відставкою судді було змінено склад суду і розгляд кримінального провадження було розпочато заново.

Разом з тим, кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути визнано надзвичайно складним, однак, його розгляд в суді першої інстанції триває з серпня 2019 року і до теперішнього часу суд не розглянув його по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що порушення розумних строків розгляду кримінального провадження не є правовою підставою для закриття кримінального провадження, розгляд якого повинен бути продовжений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону із застосуванням відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є обрання запобіжного заходу з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобіганню спробам перешкодити судочинству.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178,183,194,331,376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5