КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМ Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року,

за участю особи, яка подала
апеляційну скаргу ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_6 звернувся до Державного бюро розслідувань із заявою від 10 липня 2020 року, в якій вказуються відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення суддями Вищого антикорупційного суду, в той час, як законом визначено порядок внесення таких відомостей виключно Генеральним прокурором (виконувачем обов`язків Генерального прокурора), відтак заявником не доведено про наявність бездіяльності уповноваженої особи Державного бюро розслідувань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та призначити новий розгляд скарги.
Одночасно апелянт заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Вказує, що копію оскаржуваної ухвали, прийнятої за його відсутності, він отримав 27 серпня 2020 року.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Апелянт вказує, що 10 липня 2020 року він звернувся до Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення кримінального правопорушення, однак відомості до ЄРДР внесені не були, у зв`язку з чим він звернувся до слідчого судді зі скаргою.
При цьому, ОСОБА_6 посилається на положення ч. 1 ст. 214 КПК України, якими, як він зазначає, передбачено обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, відтак уповноважена особа Державного бюро розслідувань зобов`язана була внести відомості за його заявою про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Апелянт вказує, що слідчий суддя всупереч вимог ч. 3 ст. 306 КПК України розглянув скаргу без його участі, при цьому не з`ясувавши причин неявки, не вживши заходів для відкладення розгляду справи за скаргою.
В той же час, ОСОБА_6 зазначає, що слідчий суддя розглянув його скаргу по суті, хоча відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України повинен був повернути її.
Також апелянт вказує, що у своїй ухвалі слідчий суддя посилається на ч. 1 ст. 280-1 КПК України, якої не існує у КПК України.

Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали суду з поважних причин.
Із матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваного рішення, ухваленого без участі ОСОБА_6 , останній отримав 28 серпня 2020 року.
З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_6 пропустив строк на оскарження ухвали з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження за скаргою, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР слідчим суддею встановлено, що відомості, які містяться в заяві ОСОБА_6 можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення суддями Вищого антикорупційного суду. За таких обставин, законом визначено порядок внесення відомостей про кримінальне правопорушення виключно Генеральним прокурором (виконувачем обов`язків Генерального прокурора), відтак заявником не доведено про наявність бездіяльності уповноваженої особи Державного бюро розслідувань.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні.
Здійснення такого контролю шляхом прийняття рішень за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність, передбачено главою 26 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР
Положеннями ч. 1 ст. 303 КПК України серед іншого передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
В той же час, розглядаючи скаргу на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР слідчому судді необхідно з`ясувати зокрема, чи була подана заява про вчинення злочину особі, уповноваженій на внесення відомостей до ЄРДР, а також те, вчинила чи не вчинила ця особа дії, передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що 10 липня 2020 року ОСОБА_6 звернувся до Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення кримінального правопорушення суддями Вищого антикорупційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 375, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 396, ст. 170, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України.
При цьому, ч. 1 ст. 480-1 КПК України прямо передбачено, що відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення суддею Вищого антикорупційного суду, вносяться до ЄРДР Генеральним прокурором (виконувачем обов`язків Генерального прокурора) у порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, оскільки в заяві про кримінальне правопорушення містяться відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення суддями Вищого антикорупційного суду, то слідчий суддя вірно зазначив в оскаржуваній ухвалі, що Державне бюро розслідувань не є суб`єктом, уповноваженим на внесення таких відомостей до ЄРДР.
Щодо доводів апелянта про розгляд скарги без його участі, то апеляційний суд звертає увагу, що в п. 7 прохальної частини скарги міститься клопотання скаржника про розгляд скарги за його відсутності.
Відтак доводи апелянта про порушення слідчим суддею його права на участь в розгляді його справи в суді є необґрунтованими.
Також колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що слідчий суддя мав повернути скаргу, як таку, що не підсудна даному суду.
Виходячи з принципу диспозитивності, визначеному в ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Як вбачається із скарги, з якою ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді, в ній оскаржується саме бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, що територіально знаходиться в межах Шевченківського району міста Києва, відтак у слідчого судді були відсутні підстави для повернення скарги.
Крім того колегія суддів зазначає, що наявність технічної описки в нумерації статті КПК України, а саме ч. 1 ст. 280-1, замість ч. 1 ст. 480-1, на яку посилається слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, не впливає на законність прийнятого рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята з додержанням вимог кримінального процесуального закону, висновки, викладені у ній відповідають фактичним обставинам справи, а тому її слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_6 строк на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4