ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/486/21 Справа № 207/2177/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000523 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз 03.04.2019 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 8 років, за ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення та звільнений по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 152 КК України,

за участю:
обвинуваченого ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 січня 2021 року включно.
В обґрунтування рішення про продовження строку тримання під вартою суд зазначив, що злочини, які інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_7 , відносяться до тяжкого та особливо тяжкого, у справі на даний час не розпочато по суті судовий розгляд, відповідно не допитані учасники процесу.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що є підстави вважати реальним та обґрунтованим існування ризиків, що обвинувачений ОСОБА_7 , який раніше судимий, в тому числі за тяжкі злочини, судимості не зняті та не погашені, на даний час обвинувачується у вчиненні протиправних дій відносно малолітніх, перебуваючи на волі, може ухилятись від явки до суду та/або у протиправний спосіб вплинути на учасників процесу (свідків, малолітніх потерпілих та їх представників), котрі не допитані у суді, у зв`язку з чим суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, не є достатнім для запобігання встановленим ст. 177 КПК України ризикам.
Оцінивши в сукупності всі обставини, суд першої інстанції зазначив, що з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, від виконання процесуальних дій та рішень, перешкодити встановленню істини у справі, вчинити новий злочин та/або вплинути у протиправний спосіб на інших учасників процесу, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і просить постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що до клопотання прокурора не надано жодних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, зазначає, що обвинувачений не розуміє української мови і суд не надав йому перекладача, не переведене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, переклад в судовому засіданні здійснював прокурор, чим обмежено його право.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в скарзі просили її задовольнити, а ухвалу суду в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Потерпіла та її законний представник в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та дату апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про поважність причин неявки та про відкладення судового засідання до суду не надходили, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Частину другу статті 392 КПК України Законом України від № 1027-ІХ від 02.12.2020 року Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, який набрав чинності 14.01.2021 року, доповнено абзацом другим, відповідно до якого ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановленої на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Як видно з матеріалів справи, в провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження 0000523 з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 152 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції від 02 грудня 2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даній стадії вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, вливати на потерпілих та продовжити займатись злочинною діяльністю і вчинити інше тотожне кримінальне правопорушення (п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії ці ризики не зменшились.

При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , а саме у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, вичинених стосовно двох малолітніх осіб, із застосуванням насильства та вчиненням дій сексуального характеру.

Апеляційний суд також зважає на початкову стадію судового провадження, зокрема не розпочався судовий розгляд по суті і не допитані свідки, потерпілі та не досліджені письмові докази, що обумовлює існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При вирішенні питання щодо обґрунтованості обраного виду запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відомості про особу обвинуваченого, який не одружений, не має міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово засуджувався в тому числі за аналогічні насильницькі злочини проти власності та проти статевої свободи та недоторканості і після невеликого проміжку час з дня звільнення з установ відбування покарань, знову обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину. Ці обставини підтверджують існування вищезазначених ризиків, наявність яких перешкоджає застосуванню стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, висновки суду, що встановленні при обранні запобіжного заходу ризики, не зменшились і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання обвинуваченого під вартою, підтверджуються відомостями про особу обвинуваченого та тяжкістю висунутого обвинувачення.

Крім того, доводи захисника, що до клопотання прокурора не надано жодного доказу того, що на сьогоднішній день наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та прокурор в своєму клопотанні обмежився лише загальними фразами та перелічив ризики, апеляційний суд вважає надуманими з огляду на наступне.

В клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою міститься посилання на докази, якими прокурор обґрунтовує наявність ризиків. Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування всі ці докази є відкритими стороні захисту і сторона захисту володіє інформацією, яка в них міститься. Протилежного сторона захисту не стверджує в своїй апеляційній скарзі. В той же час, судом продовжений строк тримання під вартою, зокрема й тих підстав, що ще не допитані свідки та потерпілі у кримінальному провадженні та ОСОБА_7 висунуте обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі до 15 років.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженнями, тому звертає увагу на тривалість кримінального провадження, періодичність призначення судових засідань, рух даної справи та не вважає, що загальний строк тримання ОСОБА_7 під вартою є надмірним, з огляду на складність кримінального провадження та кількість процесуальних дій, які необхідно провести.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 199, 331, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 152 КК Українизалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4