н/п 1-кс/953/9667/20
Слідчий суддя, вивчивши клопотання слідчого приходить до висновку про необхідність повернення даного клопотання прокурору для усунення недоліків з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Однак, всупереч п. 1, 2 ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна не розмежоване вилучене майно та не конкретизовано мету арешту щодо відповідного майна.
Так, обшуки проводились в автомобілі марки «Lexus GX 470», д.н.з. НОМЕР_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_3 . Расула, за адресою: АДРЕСА_1 , в нежитловому приміщенні за адресою: м. Харків, торгівельний центр «Барабашово», торгівельний дім «Красная Река», офіс «К.Р.» № 1 (2 поверх, GPS-координати: 50.003079, 36.303797), яке розташоване на земельній ділянці 631016600:09:001:0006, в приміщенні (кафе «ЗАХЛЕ») за адресою: м. Харків, пр-т Науки, 12, в ході яких вилучено майно, згідно наведеного переліку у клопотанні слідчого.
Проте, звернувшись з клопотанням про арешт майна, в прохальній його частині, сторона обвинувачення не розмежує вилучене за різними адресами майно.
Крім того, однією з метою накладення арешту на майно є забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Однак, сторона обвинувачення не конкретизує яке саме вилучене майно є речовим доказом та допускається з метою збереження речових доказів, а яке саме майно допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Крім того, до клопотання не надано протоколу огляду вилучених грошових коштів, тобто вилучені грошові кошти не ідентифіковані (не зазначено серію, номер та номінал вилучених купюр).
Так, не конкретизація вилученого майна, об`єктивно позбавляє слідчого суддю можливості надання судження доцільності його арешту для досягнення дієвості кримінального провадження у відповідності до ч.1 ст.131 КПК України та унеможливлює доведення слідчим того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого та що може бути виконане завдання для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.
Крім того, не визначено місце зберігання тимчасово вилученого майна, на яке слідчий планує накласти арешт.
Крім того, з клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього документів не зрозуміло, який вид арешту майна (у вигляді заборони або обмеження права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) слідчий просить застосувати в даному випадку.
Крім того, всупереч п. 3 ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначено відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю власника майна.
Однак, слідчим не зазначено в клопотанні власника (власників) майна та його (їх) контактних даних (номеру телефону, адреси електронної пошти), з урахуванням визначеного ст. 172 КПК України стислого строку розгляду клопотання, що виключає надіслання повідомлення поштою, фактично позбавляє слідчого суддю можливості дотримання вимог ст. 22, 24-28, 172 КПК України.
Вказані підстави позбавляють слідчого суддю в повній мірі дослідити докази, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання та прийняти рішення по справі.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України, прокурор звертається до суду з клопотанням про арешт майна третьої особи.
Відповідно до ч.3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
З урахуванням викладеного, клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків у строк 72 години.
Слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити прокурору право звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, відповідно до вимог ст. 171 КПК України у встановленому порядку.
На підставі викладеного і керуючись ст. 170-172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя - ОСОБА_1