У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , дослідивши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
21.12.2020 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_2 із вимогою про зобов`язання уповноваженою службовою особою Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, зазначене у заяві про злочин від 07.12.2020.
Скаржниця зазначає, що 07.12.2020 на адресу Національного антикорупційного бюро України надіслала заяву про злочин. Заява була отримана адресатом 10.12.2020. У заяві йшлося про вчинення суддею Ніжинського районного суду Чернігівської області ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Проте, всупереч вимогам ст. 214 КПК України, уповноважені службові особи Національного антикорупційного бюро України відомості про кримінальне правопорушення за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесли, що і стало підставою для звернення до суду із цією скаргою, поданою у порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 21.12.2020 для розгляду скарги визначено слідчого суддю Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 304 КПК України при вирішенні питання про відкриття провадження за скаргою слідчому судді серед іншого належить встановити чи підлягає скарга розгляду у цьому суді.
За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 32 КПК України Вищий антикорупційний суд здійснює кримінальні провадження щодо злочинів, що вчинені на території України і віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду.
Згідно з ч. 1 ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України (злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 366-1, 368-369-2 КК України), статтями 206-2, 209, 211, 366-1 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті (ч. 2 ст. 33-1 КПК України).
Отже у цьому випадку підлягає застосуванню саме предметна підсудність, відповідно до якої Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно конкретних корупційних злочинів, передбачених законом.
У заяві про кримінальне правопорушення скаржницею викладені факти щодо вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, відповідно до ст. 33-1 КПК України та примітки до ст. 45 КК України не є корупційним злочином, а отже не підсудне Вищому антикорупційного суду.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 згаданої Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для розгляду цієї скарги слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.
У цьому випадку скарга на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення детективом Національного антикорупційного бюро України кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України має розглядатися слідчим суддею місцевого загального суду.
Відповідно до п.п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, повертається, зокрема, якщо скарга не підлягає розгляду у цьому суді.
За наведених вище підстав, скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення належить повернути.
Керуючись ст. ст. 33-1, 304, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення повернути суб`єкту звернення.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1