Справа № 152/762/20
В И Р О К
іменем України

21 вересня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/762/20

Провадження №1-кп/152/68/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше судимого 04.11.1999 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.140 КК України (в ред.1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з конфіскацією майна та утриманням в дохід держави 20 відсотків заробітку; 04.08.2000 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.140 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців; 09.12.2005 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з випробуванням та іспитовим строком на три роки; 28.04.2006 року Жмеринським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; 01.10.2010 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ст.395 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік п`ять місяців; 04.11.2013 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років десять місяців; 22.01.2018 року Крижопільським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.390 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців; звільненого 26.04.2019 року з установи відбування покарання по відбуттю строку покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 08.05.2020 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора Шаргородського
відділу Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасника судового провадження:
представника органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України та будучи засудженим 04.11.2013 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років десять місяців, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 01.01.2020 року приблизно о 17 годині з метою вчинення крадіжки прийшов у домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 відсутня у домоволодінні, підійшов до приміщення літньої кухні і шляхом відгинання руками цвяхів у віконній рамі, витягнув її та через віконний отвір проник всередину приміщення та, виявивши на підлозі зварювальний інвертор «Gerrard ММА-250» і бензопилку «STIHL MS 180 С», умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, викрав їх та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта від 28.05.2020 року за №3899-3900/20-21, вартість зварювального інвертора «Gerrard ММА-250» складає 1325,75 грн., а вартість бензопилки «STIHL MS 180 С» становить 3093,30 грн.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 4410,06 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення, повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.3 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 30.06.2020 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє (а.с.48).

Потерпіла ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибула, при цьому подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності через неможливість прибувати в судові засідання внаслідок дальності сполучення, повідомляє, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, щодо призначення покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду (а.с.36).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілою ОСОБА_6 заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.3 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 30.06.2020 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 , викладену в заяві до суду, яка не зазначила про оспорювання фактичних обставин справи, думку обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він добровільно приймав участь у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, механізму та способу вчинення кримінального правопорушення, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про його щире каяття.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 01.01.2020 року проходив повз домоволодіння ОСОБА_6 , розміщене у АДРЕСА_2 . Зайшовши на подвір`я домоволодіння, він підійшов до літньої кухні і подивився у вікно та побачив у приміщенні газозварювальний апарат та бензопилку, які вирішив викрасти. Руками він відігнув цвяхи на віконній рамі, вийняв вікно та через вільний віконний отвір проник у приміщення кухні. Викравши газозварювальний апарат та бензопилку він так само через вікно вибрався назовні і відніс викрадене майно додому на АДРЕСА_1 . Потім бензопилку він відніс до жителя с. Носиківка ОСОБА_7 , якому віддав за 300 грн., які використав для власних потреб, а зварювальний апарат зберігав вдома. Через деякий час до нього прийшли працівники поліції, яким він зізнався у крадіжці та добровільно видав зварювальний апарат, а також повідомив, де знаходиться викрадена ним у ОСОБА_6 бензопилка. Просить його суворо не карати, так як він щиро кається у вчиненому.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та вважає доведеним, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме: будучи особою, яка раніше вчинила злочин, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України та будучи засудженим 04.11.2013 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років десять місяців, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, обвинувачений ОСОБА_3 повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 01.01.2020 року приблизно о 17 годині з метою вчинення крадіжки прийшов у домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 відсутня у домоволодінні, підійшов до приміщення літньої кухні і шляхом відгинання руками цвяхів у віконній рамі, витягнув її та через віконний отвір проник всередину приміщення та, виявивши на підлозі зварювальний інвертор «Gerrard ММА-250» і бензопилку «STIHL MS 180 С», умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, викрав їх та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта від 28.05.2020 року за №3899-3900/20-21, вартість зварювального інвертора «Gerrard ММА-250» складає 1325,75 грн., а вартість бензопилки «STIHL MS 180 С» становить 3093,30 грн.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 4410,06 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення, повторно.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло).

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 , повинна здійснюватися за ч.3 ст.185 КК України, при цьому повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, оскільки ОСОБА_3 вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 04.11.2013 року був засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років десять місяців (а.с.60-62).

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь щодо нього, оскільки, відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисний злочин проти власності потерпілої ОСОБА_6 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, добровільно надав показання про факти та обставини вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Крім того, суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, яка не зазначена прокурором у обвинувальному акті, як добровільне усунення обвинуваченим заподіяної шкоди, передбачену п.2 ч.1 ст.66 КК України, з огляду на те, що обвинувачений добровільно видав поліцейським викрадені ним у потерпілої ОСОБА_6 речі.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.68).

За місцем проживання в с. Носиківка Шаргородського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, яка поводить себе добре у громадських місцях, скарг на поведінку щодо якого у Носиківську сільську раду не надходило, не працює, проживає з дружиною (а.с.66, 67).

З досудової доповіді, що складена представником Шаргородського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі на певний строк, має непогашену судимість, повторно вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення проти власності. ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у с. Носиківка, разом з дружиною ОСОБА_8 . На теперішній час ОСОБА_3 не працевлаштований, до Шаргородського РЦЗ у пошуках роботи не звертався та допомоги по безробіттю не отримує. За місцем проживання ОСОБА_3 охарактеризований позитивно, в побуті та громадських місцях поводиться добре, скарг щодо його поведінки у Носиківську сільську раду не надходило (а.с.23-25).

Укладач досудової доповіді ОСОБА_9 вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_3 відмовився від участі у складанні досудової доповіді, то вказаний факт свідчить про невідвертість та небажання останнього змінювати ставлення до злочинної поведінки та про неготовність до змін способу життя.

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий; ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як високий (а.с.25).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе лише в умовах позбавлення волі, враховуючи високий ризик повторного кримінального правопорушення та необхідність, у зв`язку із цим, цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції. (а.с.23-25).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , але не погоджується із висновком про можливість виправлення останнього в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, та вважає можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

При цьому, суд вважає безпідставним ствердження укладача досудової доповіді про те, що відмова ОСОБА_3 від участі у складанні досудової доповіді свідчить про невідвертість та небажання останнього змінювати ставлення до злочинної поведінки та про неготовність до змін способу життя, оскільки участь у складанні досудової доповіді є правом, а не обов`язком обвинуваченого.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, усунув заподіяну злочином шкоду, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_6 , яка при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 28.05.2020 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №3899-3900/20-21 (а.с.53-55), вартість експертизи становить 653,76 грн. (а.с.56).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 653,76 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, зварювальний інвертор «Gerrard ММА-250» і бензопилку «STIHL MS 180 С», які визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінальної справи (а.с.52), та передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 до вирішення кримінальної справи (а.с.57), слід залишити у власності потерпілої.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 76 (сімдесят шість) копійок за проведення товарознавчої експертизи 28.05.2020 року за №3899-3900/20-21.

Речові докази: зварювальний інвертор «Gerrard ММА-250» і бензопилку «STIHL MS 180 С» залишити у власності потерпілої ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1