Номер провадження: 11-кп/813/1310/20
Номер справи місцевого суду: 523/8590/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, передбачених ст.ст. 309 ч. 1, 185 ч. 3, 186 ч. 2 КК України, визначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_8 виконувати покладені на нього обов`язки, а саме:

- за ч. 1 п. 1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- за ч. 1 п. 2 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- за ч. 2 п. 2 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши засудженого ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

В строк відбутого покарання зараховано строк перебування обвинуваченого під вартою в період з 23.08.2018 року по 11.02.2019 року включно.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 , визнаний винуватим в тому, що він не маючи спеціального права на придбання та зберігання психотропних речовин, умисно, з метою їх придбання, 20.07.2017, приблизно о 18:45 годині, знаходячись в приміщенні Інтернет клубу за адресою: м. Одеса, вулиця Новосельського, 55, через мережу «Інтернет», за грошові кошти в сумі 200 гривень у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали досудового розслідування відносно якого виділено в окреме провадження, замовив 3 пакетика з психотропною речовиною - амфетамін та РVР. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи на перехресті вулиць Одеської та Паркової у місті Одесі, під деревом, придбав шляхом знахідки три пакетика з психотропною речовиною - амфетамін та РУР та почав їх зберігати при собі.

Того ж дня, близько 19:00 години, ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку №16 по вулиці Поштова в місті Одеса, на підставі ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» був зупинений працівниками поліції з вимогою пред`явлення документів, що посвідчують його особу. В подальшому, за знаходження у стані алкогольного сп`яніння в громадському місці відносно ОСОБА_8 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП. При складенні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_8 , на підставі ст.ст. 260, 264 КУпАП, з метою припинення правопорушень, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення, проведено особистий огляд ОСОБА_8 , в ході якого, у його кишені виявлено та вилучено - два поліетиленових пакунка з залишками речовини, пластикову трубку, в яких знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина обіг якої заборонено - РVР, загальною масою 0,028 г. та один поліетиленовий пакунок з речовиною білого кольору, в якому знаходилась психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,29г., які ОСОБА_8 незаконно придбав, зберігав, для особистого вживання, без мети збуту.

Крім того, 02.11.2017 року о 12:00 годині у ОСОБА_8 та у невстановленої особи матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вступили у злочинний змову з метою незаконного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, 02.11.2017 року ОСОБА_8 о 12:00 годині діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, керуючись корисливим мотивом, перебуваючи біля приватного будинку ОСОБА_10 за адресою м. Одеса вул. Ломоносова 1а, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, та вони залишаються не помітними для оточуючих, невстановлена особа, матеріали відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, перелізла через паркан в двір вказаного будинку та побачивши велосипед «Azimut Venuc», що належить ОСОБА_10 , взяла його, та підійшовши до паркану передала вказаний велосипед ОСОБА_8 . Таким чином дані особи таємно викрали велосипед «Azimut Venuc» вартістю 3 000 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 та невстановлена особа залишили місце вчинення злочину, тим самим отримали фактичну можливість володіти, користуватися та розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3 000 гривень.

Крім того, 21.11.2017 приблизно о 20:00 годині ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на заволодіння чужим майном, заздалегідь обумовивши роль кожного у скоєнні кримінального правопорушення, з корисливих мотивів, прибули за адресою м. Одеса, пров. 2-й Західний, де побачили раніше їм незнайому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, наздогнав потерпілу ОСОБА_11 та перегородив їй дорогу, у цей час ОСОБА_8 , підійшов до потерпілої зі спини та схопив за її рюкзак однією рукою, а іншою намагався викрасти мобільний телефон потерпілої марки «Xiomi mi 6», імеі (1) НОМЕР_1 ; імеі (2) НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору із чохлом коричневого кольору, вартістю 12 000 гривень, який знаходився у кишені її пальто, однак дістати з кишені потерпілої мобільний телефон останньому не вдавалось, після чого, він висловив вимогу надання мобільного телефону. У цей час особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження повторив вимогу ОСОБА_8 . На вказану вимогу потерпіла ОСОБА_11 погодилась віддати свій мобільний телефон, в подальшому особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, дістав з кишені пальто потерпілої вищевказаний мобільний телефон.

Заволодівши зазначеним мобільним телефоном, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, разом із ОСОБА_8 , зникли з місця події, розпорядившись майном на власний розсуд, чим завдали потерпілій майнову шкоду на загальну суму 12 000 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень та правову кваліфікацію його дій, прокурор ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Доводи обґрунтовує тим, що судом не враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені двох тяжких злочинів, які вчинив у групі осіб. Після вчинення кримінальних правопорушень з місця події втік, добровільно до органів поліції про вчинене не заявив. Вчиняв вказані кримінальні правопорушення, будучи повідомленим 30.11.2017 року про підозру у вчинені іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. Наявні у вироку пом`якшуючі покарання обставини районний суд встановив лише зі слів обвинуваченого, за відсутності належних доказів на підтвердження таких обставин. Поза увагою суд залишив те, що на протязі 6 (шести) місяців ОСОБА_8 на судові засідання не з`являвся, в зв`язку з чим був оголошений у розшук і лише 23.08.2018 року ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі та за ч.2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст.70 КК України 4 роки позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 надала заперечення на апеляційну скаргу в яких вказала, що вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи за апеляційною скаргою прокурор ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили.

З`ясувавши думку учасників провадження, які не заперечували проти судового розгляду без участі вказаних потерпілих на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 ; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані та інші матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КПК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КПК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КПК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_8 , свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував вчинення ним незаконного придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, з проникнення у сховище та відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу та технічного запису судового засідання, кримінальне провадження розглянуто у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок якого та наслідки були належним чином роз`яснено учасникам судового провадження.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочинів, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочинів, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.309., ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у скоєнні обвинуваченим дій, які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, таємному викрадені чужого майна (крадіжки), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, з проникнення у сховище та відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не в повній мірі дотримався вимог кримінального закону, якими передбачено призначення покарання за вчинення злочинів, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставини, які у відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшують покарання і вказав, що такі обставини судом встановлені, а саме активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, повне визнання винуватості, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, повне відшкодування завданої шкоди та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Обставини, які обтяжують покарання для обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 67 КК України, не встановлено.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, ці висновки суду першої інстанції є хибними і покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та особи обвинуваченого.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З наявної в матеріалах кримінального провадження характеристики обвинуваченого, вбачається, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується негативно, зі слів веде антисоціальний спосіб життя, не працює, періодично зловживає алкогольними напоями, притягувався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, із сусідами відносин не підтримує (т. 1 а.с. 70).

Відповідно до вимоги УОІ МВС України в Одеській області від 08.01.2018 року, Портофранківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, 30.11.2017 року ОСОБА_8 , повідомлено про підозру у вченні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України у рамках кримінального провадження №00001065 від 24.04.2017 року ( т. 1 а.с.72).

З отриманої з Єдиного реєстру апеляційним судом ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2019 року вбачається, що у рамках зазначеного вище кримінального провадження, яке перебуває на розгляді в районному суді, ОСОБА_8 був оголошений у розшук як особа, що переховується від суду, що на думку апеляційного суду свідчить про нехтування обвинуваченим вимог закону.

Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 також переховувався від суду під час розгляду кримінального провадження, за результатами якого був ухвалений оскаржуваний вирок, внаслідок чого його також було оголошено у розшук ( т. 1 а.с. 14-15, 22-23).

До того ж матеріали провадження не мають жодних підтверджуючих документів або даних про те, що злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_8 , внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, окрім як лише його показаннями, що вірно зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого та його матері хронічних захворювань, що на твердження сторони захисту стало наслідком скоєння обвинуваченим ряду злочинів апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на відсутність жодного підтвердження вчинення злочинів внаслідок збігу тяжких сімейних та особистих обставин обвинуваченого.

Таким чином не можуть бути прийняті до уваги як достовірні зазначені у вироку обставини на які суд першої інстанції послався при призначені покарання скоєння злочинів внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних чи інших обставин, оскільки на їх підтвердження ані районному суду, ані апеляційному суду належних доказів не надано.

Апеляційний суд приймає до уваги висновки суду першої інстанції про відшкодування потерпілим у кримінальному проваджені спричиненої шкоди, але як свідчать матеріали провадження та підтверджено особисто обвинуваченим частина викраденого майна була вимушена та повернута під час проведення слідчих-розшукових дій, а частина відшкодована особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, яка вчинила злочин в співучасті з обвинуваченим ОСОБА_8 .

Встановлені апеляційним судом обставини не можуть вказувати на пом`якшуючу покарання обвинуваченого обставину - щирого каяття, оскільки жодних дій, підтверджуючих існування цієї обставини обвинуваченим не здійснено.

З урахуванням усіх в сукупності обставин вчинення обвинуваченим злочинів, їх тяжкості, з яких двоє злочинів є тяжкими, даних про особу обвинуваченого і його відношення до скоєного, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування дії ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням того, що обвинувачений скоїв декілька злочинів, два епізоди з яких є тяжкими, призначення йому покарання із застосуванням дії ст. 75 КК України суперечить приписам ст. 65 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання не відповідає вимогам закону.

Згідно частини 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Пунктом другим частини першої статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання;

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням сукупності обставин, що пом`якшують покарання, обвинуваченому необхідним та достатнім буде призначення покарання в мінімальних межах санкцій інкримінованих йому статей кримінального закону, а саме у виді обмеження волі за ч. 1 ст. 309 КК України та позбавлення волі за ч.3 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України, яке на думку апеляційного суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Згідно роз`яснень, що містяться в Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Таким чином, аналізуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2019 року, відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України в частині призначеного покарання - скасувати

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України наступне покарання:

-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

-за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з 21.07.2020 року, тобто з дня набрання вироком апеляційного суду законної сили.

Обвинуваченого ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_8 в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 23.08.2018 року по 11.02.2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. )

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його оголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4