Справа № 462/2479/20
провадження 1-кп/462/445/20
У Х В А Л А

24 липня 2020 року Залізничний районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання прокурора про продовження строку дії застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд

в с т а н о в и в:

04 травня 2020 року до Залізничного районного суду м. Львова надійшов для розгляду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 діб, оскільки строк застосованого запобіжного заходу закінчується. Зазначила, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою обрання запобіжного заходу не зменшились, підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.
Потерпілий та обвинувачений заперечили проти задоволення клопотання прокурора. Захисник обвинуваченого зазначив, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки прокурор не навів жодних ризиків, просить змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави для висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд враховує, що кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, розгляд по суті не розпочато, дані про особу обвинуваченого, наявність ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, ризик переховуватись від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також суд враховує, що у разі визнання винним, ОСОБА_6 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років та враховує наявні дані, що характеризують його особу, оскільки будучи раніше судимим, обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину.

Крім цього, доводи, що наведені захисником про обрання більш м`якого запобіжного заходу об`єктивно не спростовують встановлених ризиків.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що хоча тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, проте жодний більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам, наявність яких доведена прокурором.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки двомісячний строк тримання під вартою закінчується, в цілях запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до переконання, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, слід продовжити на два місяці.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у застосуванні насильства, небезпечного для життя потерпілого, суд вважає за доцільне не визначати до обвинуваченого розмір застави.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Продовжити дію застосування обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 21 вересня 2020 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження і направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1