Справа № 521/5294/18
Пр-ня по справі № 1-кп/521/214/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

прокурор - ОСОБА_3
за участю обвинуваченого - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за №0000279 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Жовте, Іванівського району, Одеської області; офіційно не працюючого; не одруженого; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29.01.2014 року за ч.3 ст. 185 КК України та вироком Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2019 року за ч.3 ст. 185 КК

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 259 КК, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 26.01.2018 року, о 02 годині 26 хвилин, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 4, діючи умисно, з хуліганських мотивів, з метою порушення громадської безпеки та спокою громадян, із використанням мобільного телефону «Samsung», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , з абонентським номером оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_2 , зателефонував на спецлінію «102» та повідомив завідомо неправдиву інформацію про замінування та підготовку вибуху кафе-бару «Восток», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 20-А.

У судовому засіданні обвинувачений провину у скоєнні злочину визнав та відмовився від дачі показів.

Суд з`ясував обставини та перевіряв їх іншими доказами, шляхом дослідження документів, наданих сторонами, відповідно до яких:

- до ЄРДР за №0000279 внесені відомості про те, що відповідно до повідомлення оператора «102», невстановлений чоловік з номеру телефону НОМЕР_3 повідомив, що за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 20а, кафе-бар «Восток» заміновано (витяг з ЄРДР за №0000279);

- CD диск із записом аудіофайлу та CD диск із відеозаписом визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження (постанови про визнання оглянутого предмета речовим доказом та долучення його до матеріалів досудового розслідування від 29.01.2018 року та 26.02.2018 року);

- 20.03.2017 року ОСОБА_4 звільнений з під варти з ДУ «Одеська виправна колонія №14» у зв`язку з закінченням строку відбування покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29.01.2014 року (довідка про звільнення серії ОДС №15017);

- вартість процесуальних витрат за кримінальним провадженням, пов`язана із залученням експерта, складає 3432 гривні (акт здачі-приймання висновку судового експерта №18-604-07 за матеріалами досудового розслідування №0000279);

- ОСОБА_4 переведений з ДУ «Одеська виправна колонія №14» до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» у зв`язку з розглядом справи в суді (ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 14.01.2020 року);

- обвинувачений раніше судимий (вимога від 12.03.2018 року, копія вироку копія вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 29.01.2014 року, копія вироку Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2019 року), на обліку в КУ «ООМЦПЗ» не значиться (довідка від 19.03.2018 року).

Інших доказів сторони не надавали. При цьому суд керується рішенням ВС (справа № 521/11693/16-к провадження № 51-380 км 17), в якому у мотивувальній частині вироку зазначено Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме «Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.»
Вказаний висновок був зроблений в зв`язку з тим, що на думку ВС місцевий суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, допустив невиправдане спрощення, усупереч ст. 374 КПК України не зазначив чіткого місця вчинення злочину (м. Одеса), а також спосіб проникнення до житла та перелік викраденого майна, тобто, не зазначив обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та які, незважаючи на розгляд кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, мають бути встановлені в рішенні суду.
В даному випадку у формуванні обвинувачення, визнаного доведеним суд на підставі наданих сторонами доказів встановив всі відомості відповідно до вимог ст. 374 КПК України та в такому випадку ані законодавець, ані позиція ВС, ані загальні засади кримінального провадження не зобов`язує суд вимагати від прокурора надання додаткових доказів на підтвердження правової позиції.
Принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст. 7 та ст. 22 КПК України) та диспозитивності (п.19 ч.1 ст. 7 та ст. 26 КПК України), а також ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини забороняє вимагати від сторін подання доказів на підтвердження правової позиції та вимагає від суду прийняття рішення на підставі наданих доказів. Під час розгляду кримінального провадження це рішення про у разі визнання особи виправданою або визнання особи винуватою.
Суд, дослідивши обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний наданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_4 у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 259 КК завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей та іншими тяжкими наслідками.

Відповідно до ст. 66 КК, суд встановлює обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК, суд встановлює обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Призначаючи покарання суд керується вимогами ч.2 ст. 65 КК, якою встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 298/95/16-к провадження N 51-2501км18).

Крім того, суд керується загальними засадами кримінального провадження, які зазначені вище (п.15 ч.1 ст. 7, ст. 22, п.19 ч.1 ст. 7 та ст. 26 КПК України).

При визначені виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину згідно ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів; особу винного, а саме те, що він раніше судимий; його вік 29 років та соціальне положення не одружений; характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання та вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст. 259 КК України у вигляді позбавлення волі.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 на даний час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2019 року, суд вважає за можливе запобіжний захід не обирати.

Відповідно до ст. 126 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 259 КК тапризначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК визначити покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст. 259 за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, не відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.3 ст. 185 КК від 10.06.2019 року у вигляді трьох років позбавлення волі та призначити покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту оголошення вироку, а саме з 23.07.2020 року.

Запобіжний захід не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3432 гривні.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1