ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.08.2020 Справа №607/7313/20

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №000858 від 01.04.2020р. про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, громадянина України, українця, із середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із обвинувального акту від 30.04.2020р., органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, діючи з єдиним прямим умислом та корисливим мотивом, перебуваючи на території м. Тернополя Тернопільської області, не маючи відповідного дозволу, порушив вимоги п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» №901-VIII від 23.12.2015р., Постанови Верховної Радим України №2471 ХІІ від 17.06.1992р. «Про право власності на окремі види майна», «Положення про довільну систему», затверджене Постановою КМУ №576 від 12.101992р., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС №622 від 21.08.1998р. із змінами та доповненнями, придбав, носив, зберігав та збув зброю без передбаченого законом дозволу при наступних обставинах.

У ОСОБА_3 , який перебував у невстановленому слідством місці та у невстановлений час, за невстановлених слідством обставин, виник злочинний умисел, спрямований на придбання, носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому слідством місці, не у встановлений слідством час, за невстановлених слідством обставин придбав гвинтівку «Мосіна» зразка 1891/1930 років, калібр 7,62 мм (7,62х54 R), що є нарізною вогнепальною зброєю та придатна для стрільби, яка відповідно до висновку експерта №3/4-139/20 від 10.04.2020р. є нарізною вогнепальною зброєю, приданою для стрільби, діючи умисно, після чого переніс її у невстановлене слідством місце, де почав зберігати вказані предмети без передбаченого законом дозволу. Продовжуючи свої дії, об`єднані прямим злочинним умислом, перебуваючи в парку «Національного Відродження» в м. Тернополі, діючи умисно, усвідомлюючи, що придбана ним гвинтівка «Мосіна» зразка 1891/1930 років, калібр 7,62 мм (7,62х54 R), що є нарізною вогнепальною зброєю та придатною для стрільби, таким чином, незаконно переміщував вогнепальну зброю при собі, носивши її. Продовжуючи свої дії, об`єднані прямим злочинним умислом, 09 квітня 2020 року близько 17 год. 30 хв., перебуваючи в парку «Національного Відродження» в м. Тернополі, збув гвинтівку «Мосіна» зразка 1891/1930 років, калібр 7,62 мм (7,62х54 R), що є нарізною вогнепальною зброєю та придатною для стрільби ОСОБА_6 (анкетні дані змінено) за 4000 грн.

Враховуючи викладене, органом досудового розслідування згідно обвинувального акту від 30.04.2020р. ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному поводженні зі зброєю, про що в судовому засіданні і оголосив прокурор під час зачитування обвинувального акту.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються і викладенні в обвинувальному акті, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що суть обвинувачення йому не зрозуміле воно є не вірне, на що також і вказав його захисник щодо пред`явленого невірного обвинувачення ОСОБА_3 , проте, ОСОБА_3 надав показання з приводу обставин, які викладені в обвинувальному акті, із яких встановлено, що він цього року, точно вказати не може, в лісосмузі між селами Ходачків та Великі Бірки за допомогою металошукача знайшов під земельною поверхнею предмет, який був схожий на гвинтівку, вона була заржавіла. Принісши її до свого помешкання він її почистив, відреставрував і тримав у домі. Те, що дана гвинтівка є вогнепальною зброєю не знав, чи вона стріляє і чи придатна для стрільби не знав, оскільки не використовував її, але усвідомлював, що це може бути вогнепальна зброя. В певний період, не пам`ятає коли, він перебував в м. Тернополі біля «Збаразького кільця» і чекав свого колегу, який повинен був відвести його додому. Познайомився із чоловіком, який запропонував випити алкогольних напоїв. Під час розмови той чоловік сказав, що повернувся із зони проведення АТО, втратив руку, він, ОСОБА_3 , також повідомив, що перебував в зоні АТО, але не воював. Чоловік спитав, чи не має він зброї, на що ОСОБА_3 сказав, що має вдома гвинтівку і запропонував її купити. Вони обмінялися номерами телефонів і через деяких час здзвонилися, той чоловік спитав, чи не має він патронів, проте ОСОБА_3 сказав, що патронів не має і гвинтівка вартує 4000 грн. У домовлений час він прийшов на місце, мав із собою гвинтівку, яка була замотана в тканину і продав її тому чоловіку, отримав кошти в сумі 4000 грн., відійшов декілька метрів, як до нього підійшли незнайомі люди і сказали, що вони із поліції і що він продав заборонені предмети. Потім проводилися якісь дії, не пам`ятає які саме і його відвезли у відділ поліції. Зазначає, що вину у тому, що зберігав заборонені предмети без дозволу та продав гвинтівку визнає, просить його суворого не карати та призначити покарання у вигляді штрафу.

Суд, дослідивши на проаналізувавши зібрані докази у кримінальному провадженні, приходить до висновку про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України із пред`явленим йому обвинуваченням, а саме у незаконному поводженні зі зброєю, за відсутності складу кримінального правопорушення, виходячи з наступного.

Суд розглядає кримінальне провадження на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Згідно статті 17 Кримінального процесуального кодексу України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального провадження (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник в судовому засіданні звернули увагу на те, що пред`явлене обвинувачення, його суть та в редакції, яка викладена в обвинувальному акті та означуване прокурором є невірне, не зрозуміле і не конкретне.

Як вбачається із обвинувального акту та промови прокурора під час судового розгляду, ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у кримінальному провадженні 000858 від 01.04.2020р. та судовий розгляд по якому проводиться стосовно ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному поводженні зі зброєю.

Натомість, диспозиція частини 1 статті 263 Кримінального кодексу України чітко встановлює необхідні класифікуючі ознаки, які є обов`язковими для наявності в діях особи складу кримінального правопорушення саме за цією частиною статті 263 Кримінального Закону, а саме носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Зазначені суперечності в обвинувальному акті, невірність та неконкретність формулювання і пред`явлення обвинувачення, а також його підтримання прокурором під час судового розгляду кримінального провадження є порушенням права особи для здійснення свого захисту, що є неприпустимим, незважаючи при цьому на надання в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 показань по обставинах придбання, зберігання, носіння та збуту вогнепальної зброї без встановленого законом дозволу, які ним визнаються.

Пункт 15 Постанови ВСУ «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справи і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990р. (із змінами) вказує, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль вчиненні злочину, а після цього - докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.
Відповідно до пункту 18 вказаної Постанови, мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.
Однак, протягом судового розгляду, зокрема, після допиту обвинуваченого по обставинах, які викладені в обвинувальному акті і ним визнанні, прокурор не скористався наданим йому положенням КПК України правом на зміну обвинувачення в суді у відповідності до обставин інкримінованого ОСОБА_3 злочину, його вірної та чіткої кваліфікації із необхідними усіма ознаками для висунення обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, зазначене не можливо усунути після виходу суду до нарадчої кімнати, а тому, суд не має правових підстав кваліфікувати дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне поводження зі зброєю та постановити відносно нього обвинувальний вирок на підставі обвинувального акту від 30.04.2020р.

Положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України суду надано право лише з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, а не самостійно формулювати чи редагувати висунуте органом досудового розслідування обвинувачення відповідно до змісту конкретної частини статті Кримінального Закону, виходячи із обставин, які викладенні в обвинувальному акті та їх доведеності під час судового розгляду кримінального провадження.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 п. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У відповідності до п. 23 Пленуму ВСУ «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справи і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990р. (із змінами), всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібранні у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдальний вирок.

Попри цього, суд вважає за необхідне виключити із обвинувального акту посилання органом досудового розслідування ту обставину, що у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на придбання, носіння, зберігання та збут без передбаченого законом дозволу, крім вогнепальної зброї, ще і боєприпасів, оскільки придбання, носіння, зберігання та збут ОСОБА_3 боєприпасів ним не визнається, слідством не встановлено і прокурором під час судового розгляду не доведено.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що слідчим СВ були прийняті постанова від 27.04.2020р. про передачу на зберігання речових доказів та постанова про здачу грошей на зберігання, а також слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду постановлена ухвала від 14.04.2020р. про накладення арешту на майно.

Проте, через неподання прокурором на пропозицію суду під час судового розгляду постанов слідчого і ухвали слідчого судді, суд позбавлений можливості дослідити вказані обставини та в порядку статей 100 і 174 КПК України вирішити питання про долю речових доказів і скасування накладеного арешту на майно.

Витрати на проведення експертизи зброї №3/4-139/20 від 10.04.2020р. в розмірі 653,8 грн. слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369-371, ч. 3 п. 1 ст. 373, ст.ст. 374, 392 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому згідно обвинувального акту від 30.04.2020р. обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України за відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення та виправдати.

Витрати на проведення експертиз в розмірі 653,8 грн. віднести за рахунок держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддяОСОБА_1