ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2020 року за №0000592 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Києва, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, до взяття під варту не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України судимостей не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

встановив:

14.08.2020 року приблизно о 10:00 годині ОСОБА_4 , знаходився за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 34, на території хостелу «Пушкінський», заздалегідь маючи злочинний умисел спрямований на таємне викрадання чужого майна, де підшукував майно, яким можливо незаконно заволодіти. В цей час, ОСОБА_4 біля спального ліжка, яке знаходиться в кімнаті №8 за вищевказаною адресою, помітив гаманець чорного кольору, який тимчасово без нагляду залишив ОСОБА_5 . В свою чергу ОСОБА_4 вирішив скористатися цим та визначив зазначений гаманець, в якому знаходились 1200 гривень НБУ, банківська картка «Приватбанк» та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , предметом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_4 , будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає та його дії носять таємний характер, повторно, скориставшись необачністю ОСОБА_5 , таємно викрав з ліжка гаманець чорного кольору, в якому знаходились 1200 гривень НБУ, банківська картка «Приватбанк» та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , який належить останньому.

Виконавши усі дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 залишив місце вчинення ним кримінального правопорушення разом із викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 про дату, час та місце проведення судового провадження повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився. Разом з тим потерпілий звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив здійснювати судове провадження за його відсутності. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не заявляв.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 дав суду показання про те, що у вказані в обвинувальному акті дату та час, він проживав у хостелі «Пушкінський» за адресою: АДРЕСА_2 . З ним у кімнаті проживав також потерпілий ОСОБА_5 , який у вказані в обвинувальному акті дату та час вийшов з кімнати та залишив без нагляду свій гаманець, який помітив ОСОБА_4 та викрав його. Гроші, які були у гаманці він витратив, інше майно повернуто потерпілому.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.

Кваліфікуючи злочинні дії ОСОБА_4 як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Згідно даних, які містяться у вимозі про судимості та притягнення до кримінальної відповідальності від 19.08.2020 року відносно ОСОБА_4 , останній притягується до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000155 від 14.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, обвинувальний акт у якому перебуває на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (єдиний унікальний номер справи 344/11928/20), що підтверджено ухвалою згаданого суду від 14.09.2020 року, яка розміщена у Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 91505948 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91505948).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний корисливий злочин, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

ОСОБА_4 , за твердженням останнього зареєстрований у м. Києві до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; одружений та має на утриманні малолітню дитину.
До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Крім того судом враховується, що потерпілий в рамках наявного кримінального провадження до обвинуваченого претензії матеріального та морального характеру не заявляв.
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_4 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, прирівняних до мінімального строку позбавлення волі, передбаченого ч.2 ст.63 КК України, та санкції ч.2 ст.185 КК України.
В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у межах, прирівняних до мінімальних можливого призначення покарання у виді позбавлення волі, передбаченого ч.2 ст.63 КК України, та санкцією ч.2 ст.185 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 скоїв нетяжкий злочин, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його поведінку після вчинення злочину та щире каяття, дані про особу винного, який має постійне місце реєстрації та проживання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_4 саме такого виду покарання.
Висновок суду щодо можливості застосування до винного ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, ґрунтується також на тому, що судом враховується факт того, що мати обвинуваченого ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи з 01.04.2005 року безстроково, не може виконувати регулярний професійний труд, перебуває у хворобливому стані, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК та медичною документацією, з чого слідує, що мати ОСОБА_4 потребує постійної підтримки з боку її сина.
В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
У зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням та відсутність ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, але існування ризику, в разі апеляційного оскарження вироку, неявки обвинуваченого до суду за першою вимогою, або зміни місця проживання без повідомлення суду, що може негативно вплинути на розумність строків апеляційного перегляду справи, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачуваного ОСОБА_4 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази: ДВД-диск з відеофайлами у кількості трьох штук, визнаний постановою слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області від 17.08.2020 року речовим доказом, слід зберігати в матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений; гаманець чорного кольору з грошовими коштами, переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 , слід залишити у останнього.
Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, засоби зв`язку;
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.
Речові докази по справі:
- ДВД-диск з відеофайлами у кількості трьох штук, визнаний постановою слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області від 17.08.2020 року речовим доказом, зберігати в матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений;
- гаманець чорного кольору з грошовими коштами, переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 , залишити у потерпілого ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

19.11.2020

Єдиний унікальний номер справи: №522/15562/20
Номер провадження № 1-кп/522/2102/20
Головуючий суддя ОСОБА_1