Провадження №1-кп/521/1141/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000548 від 12.06.2020 рокувідносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дяківці, Герцаївський район, Чернівецька область, громадянина України, не одруженого, з середньоюспеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення злочину військовослужбовця водія 1 відділення 1 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

18.05.2016 ОСОБА_3 призваний Герцаївським РВК, Чернівецької області, для проходження військової служби у Збройних Силах України.

31.08.2016 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки та того ж дня його призначено на посаду військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №143 від 22.07.2019 солдата ОСОБА_3 , вважати таким, що справи та посаду водія 2 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно положень ч. 1 п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти,особового складу військової частини.

Відтак, з 31.08.2016, з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Являючись військовослужбовцем контрактної служби солдат ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин:

Так, о 08 год. 00 хв. 25.02.2020 солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія 1 автомобільного відділення 1 автомобільної взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 2-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану без поважних причин, не з`явився вчасно до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 13.03.2020, проводячи вільний час, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , кваліфіковано:

- за ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Суд вважає, що дії ОСОБА_3 , кваліфіковано правильно.

26 червня 2020 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України капітан юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст. ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні за №0000548 від 12.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, з одного боку, та підозрюваний у цьому провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, у приміщенні військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 18, не порушуючи права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор та ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, при цьому ОСОБА_3 в повному обсязі та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому стороною обвинувачення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Одночасно, сторони угоди про визнання винуватості погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на два місяці.
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості передбачені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди та наполягає на її затвердженні.

Прокурор, обвинувачений та його захисники просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, додатково вивчивши в нарадчій кімнаті обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим. Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.474 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням ОСОБА_3 та прокурора, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши в обвинуваченого та прокурора, чи цілком вони розуміють наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому його право на справедливий судовий розгляд, встановивши правильне розуміння обвинуваченим та прокурором змісту та наслідків затвердження угоди, а також перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши доводи учасників підготовчого судового засідання та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст.473 КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором та ОСОБА_3 , відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, ОСОБА_3 визнав винуватість добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджений вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є вчинення злочину повторно.

На підставі викладеного, при наявності вказаних обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, відсутність від злочину тяжких наслідків, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, який за місцем служби характеризується позитивно,раніше судимий, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває,враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, які настали в результаті вчинення злочину та враховуючи його поведінку після вчинення злочину, та під час судового розгляду, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв з`ясуванню обставин вчинення даного злочину, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого дію ст.69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України за цей злочин, а саме у виді арешту, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 472-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду від 26 червня 2020 року, про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 ,з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_3 , - затвердити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешт на гауптвахті строком на 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі неподання на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Малиновський районний суд м. Одеси.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.1 ст. 473 КПК України.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1