Номер провадження: 11-кп/813/1369/20
Номер справи місцевого суду: 505/384/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2020 року у кримінальному провадженні № 0000183, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовська Одеської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено покарання у виді штрафу 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.).
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 16.02.2017 року, близько 15 год. 20 хв., між обвинуваченим ОСОБА_7 та малолітнім потерпілим ОСОБА_8 по вул. Армійська в м. Подільську Одеської обл., поблизу загально-виховного комплексу (загальноосвітня школа 1 -3 ступеня - ліцей) виник словесний конфлікт, в ході якого, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, ОСОБА_7 вирішив вчинити насильницькі дії відносно малолітнього ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вчинення насильницьких дій відносно малолітнього ОСОБА_8 , в зазначений день, час та місце, ОСОБА_7 умисно та цілеспрямовано завдав удару рукою в плече ОСОБА_8 , від якого потерпілий відчув фізичний біль та від якого ОСОБА_8 впав на дорожнє покриття. Коли потерпілий ОСОБА_8 намагався піднятися на ноги, ОСОБА_7 , умисно завдав ще одного удару рукою в плече ОСОБА_8 , від якого потерпілий, також відчув фізичний біль та від якого ОСОБА_8 знову впав на дорожнє покриття.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2020 скасувати, визнати його невинуватим та закрити кримінальне провадження.

Доводи обґрунтовує тим, що суд прийняв рішення виходячи лише зі слів малолітньої дитини, який весь час плутався в показах, не міг пригадати фактичні обставини та не міг вказати, чим саме обвинувачений завдав дитині фізичного болю та страждань. Свідок ОСОБА_9 , яка є очевидцем події, так і не була допитана. Вважає, що до показів батьків малолітнього необхідно відноситися критично, оскільки вони є зацікавленими особами, не були очевидцями події і надають покази фактично виходячи зі слів свого сина та переказували їх під час судового засідання.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції ретельно і неупереджено дослідив докази по справі та надав їм об`єктивну і належну оцінку, на підтвердження фактів, встановлених в ході судового розгляду, не допустивши при цьому порушень норм матеріального чи процесуального права. Вказує, що вони не були очевидцями злочину, а давали покази зі слів потерпілої дитини. Покази потерпілим надано чітко та послідовно, зафіксовані на цифровому носію перебігу судового розгляду. Стосовно допиту свідка ОСОБА_11 слід зазначити, що обвинувачений та його захисник відмовилися від клопотання про його допит.

Апеляційним судом неодноразово були прийняті належні заходи щодо повідомлення обвинуваченого про розгляд апеляційної скарги, однак як вбачається з поштових повідомлень, за зазначеною адресою останній відсутній. При цьому апеляційним судом були отримані поштові повідомлення про виклик у судове засідання захисника обвинуваченого, в тому числі і у судове засіданні, призначене на 08.09.2020 року.

Разом з тим, в судове засідання апеляційного суду, призначене на 08.09.2020 року обвинувачений та його захисник, потерпілий його представник та законний представник, будучи належним чином повідомлені про дату, місце та час судового розгляду не з`явилися, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили.

З огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, врахувавши думку прокурора, апеляційний суд вважав за необхідне провести апеляційний розгляд за їх відсутності.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю доповідача; прийнявши до уваги пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним у інкримінованому злочині та пояснив, що 16.02.2017 року, після 14.00 год. він по магазинам розвозив товар. Проїжджаючи по вул. Армійська в м. Подільську Одеської області, поблизу загальноосвітньої школи 1 3 ступеня № 3 він побачив двох хлопчиків, які кидали сніжки та один із них кинув крижану сосульку, яка попала прямо в лобове скло його транспортного засобу. Він поїхав десь 2 метри, зупинився та вийшов. Діти злякалися і почали тікати. Він сказав ОСОБА_8 щоб той подивився, що накоїв. На що останній почав вибачатися, плакати, падав на коліна. Потім ще декілька разів падав на коліна, а він піднімав його за рюкзак. Потім підійшли люди і малолітній ОСОБА_8 ще більше розплакався. Одразу ж прибігла його мати, яка на нього накинулася, шарпала, порвала рукав. Потім підбіг батько та наніс йому удар кулаком в обличчя. Він дочекався працівників поліції, які приїхали та все зафіксували, однак всі фотографії зникли. Наполягав, що потерпілого ОСОБА_8 він не бив, а натомість піднімав його з землі, коли той падав на коліна. Рюкзак він не відкривав, дитину не шарпав, зошити та книги не витягував. Лобове скло замінив за власні кошти. Фотографії на яких була зафіксована тріщина на лобовому склі не зберіг.

Однак провина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують повністю підтверджується дослідженими під час судового розгляду судом першої інстанції доказами, які на думку апеляційного суду отримані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, є належними та достовірними.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, журналу судового засідання та звукозапису судового засідання від 02.10.2019 року, малолітній потерпілий ОСОБА_8 в присутності законного представника надав пояснення, якими спростував пояснення обвинуваченого та пояснив, що 16.02.2017 після 15.00 год. він зі своїм товаришем ОСОБА_12 йшли зі школи додому та грали в сніжки. Не звернули уваги щодо проїжджаючого по дорозі мікроавтобуса та продовжували грати. Попереду них зупинився мікроавтобус з якого вийшов обвинувачений ОСОБА_7 , який запитав його ім`я, вимагав телефон щоб зателефонувати батькам, при цьому сказав, що він попав сніжкою в лобове скло мікроавтобуса від чого утворилася тріщина. Схопивши за рюкзак, зняв його, відкрив рюкзак та шукав щоденник. Після цього вдарив в ліве плече і він впав на землю від чого відчув біль в спині. Потім ОСОБА_7 ще раз вдарив в ліве плече та почав викидати з рюкзака зошити та книги. Додав, що обвинувачений його шарпав, порвав куртку біля карману. Наполягав на тому, що сніжкою по мікроавтобусу обвинуваченого не кидав.
Свідок ОСОБА_12 надав аналогічні покази, які надав потерпілий. Також пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до потерпілого взяв його за рюкзак і став тримати. Бачив, як обвинувачений кинув ОСОБА_8 на землю, після чого волочив потерпілого.
Також, у суді першої інстанції допитано батьків малолітнього потерпілого, а саме законного представника ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_13 , які повідомили, що дізналися про вказані події після телефонної розмови з однокласником сина. Свідок ОСОБА_13 також пояснив, що він не з`ясовував обставини з обвинуваченим, оскільки необхідно було їхати в лікарню, так як син скаржився на сильний біль в області лівого плеча. При огляді транспортного засобу будь-які ушкодження були відсутні, мікроавтобус був в цілісному стані, лобове скло було ціле.
Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджується доказами, які встановлені під час досудового розслідування та судового розгляду, у тому числі висновком комісійної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_8 від 20.09.2018 № 170 щодо заподіяння легких тілесних ушкоджень, що на думку апеляційного суду вказує на застосування відносно малолітнього потерпілого насильницьких дій.

За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , малолітнього потерпілого ОСОБА_8 та його законного представника, свідків та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, які наявні в матеріалах справи дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Доводи обвинуваченого щодо недоведеності застосування насильницьких дій до малолітнього потерпілого ОСОБА_8 повністю спростовуються наданими у суді першої інстанції показаннями свідків та потерпілого, висновком комісійної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_8 від 20.09.2018 № 170 щодо заподіяння легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин, твердження обвинуваченого щодо недоведеності застосування насильницьких дій до малолітнього потерпілого не може бути прийнято до уваги.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що свідок ОСОБА_9 , яка є очевидцем події не була допитана у суді першої інстанції, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження (т. 1 ар. 171) захисником обвинуваченого ОСОБА_14 заявлено в суді відмову від клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_9 , за минуванням потреби.

Інші обставини інкримінованого обвинуваченому правопорушення не оспорюються та підтверджені письмовими доказами, аналіз яких наданий у вироку районного суду.

Більш того, апелянтом не порушується питання про повторне дослідження доказів у справі, що на думку апеляційного суду свідчить про погодження з цими доказами.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне вчинення насильницьких дій, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, його винність у вчиненні злочину повністю доведена сукупністю доказів, безпосередньо і неупереджено досліджених судом при розгляді справи.

Крім того, у ході судового розгляду не встановлено жодного доказу, який міг би підтвердити твердження обвинуваченого про наявність на його автомобілі пошкодження лобового скла, заподіяного малолітнім ОСОБА_8 .

При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 КК України, враховуючи характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, що відноситься згідно з ст. 12 КК України до категорії злочинів невеликої тяжкості, наслідки для малолітнього потерпілого, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працює, є інвалідом 3 групи, на утриманні є малолітня донька ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом першої інстанції встановлено відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На підставі викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, на підставі ст. 49 КК України звільнив від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Інших порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку районного суду, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, аналізуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2020 року, у кримінальному провадженні № 0000183, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4