КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_1.,

суддів - ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

секретаря - ОСОБА_4.,

за участю:

заявників - ОСОБА_5, ОСОБА_6.,

адвоката, який діє в інтересах

заявника ОСОБА_5. - ОСОБА_7.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційними скаргами заявників ОСОБА_5. та ОСОБА_6., на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000007 від 08.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

26 лютого 2020 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8., погоджене прокурором відділу Прокуратури м. Києва ОСОБА_7., про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000007 від 08.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року вказане клопотання задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: договір купівлі-продажу мото-трактору від 27.11.2019 року із видатковою накладною від 28.11.2019 року, квитанцію АТ «ОТП Банк» від 27.11.2020 року, квитанцію АБ «Укргазбанк» від 27.11.2019 року, грошові кошти у сумі 80 000 гривень та 1 500 доларів США, мобільний телефон Samsung А 30, ІМЕІ НОМЕР_1 з сім картками НОМЕР_2 та НОМЕР_3. Вказане майно було вилучене в ході проведення обшуку 25.02.2020 року за місцем проживання ОСОБА_6. підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме за адресою: АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що накладення арешту застосовується з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

На вказану ухвалу слідчого судді заявник ОСОБА_5. подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою та зазначає, що квартира АДРЕСА_1 є її власністю і все майно, що знаходиться за цією адресою також є її власністю, а тому вилучене в ході проведення обшуку даної квартири майно, а саме грошові кошти у сумі 80 000 гривень та 1 500 доларів США, належать їй на праві власності, вона їх заощаджувала щоб пройти індивідуальну програму реабілітації, як інвалід, а ОСОБА_6. ніякого відношення до цих грошових коштів не має так як і до квартири у якій вони були вилучені, тим більше, що у шлюбних відносинах вона з ОСОБА_6. у фактичних шлюбних відносинах не перебуває та спільного господарства з осені 2019 року, не веде. Однак, слідчим суддею дані обставини залишено поза увагою та безпідставно накладено арешт на майно, яке не належить підозрюваному та не може бути доказом у даному кримінальному провадженні. Тому, просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти та повернути їх власнику негайно, в іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_6. не погоджується з ухвалою слідчого судді в частині накладення коштів на грошові кошти у сумі 80 000 гривень та 1 500 доларів США. Апелянт зазначає, що квартира АДРЕСА_1, у якій проводився обшук належить ОСОБА_5., а відповідно і все майно, яке там знаходиться також належить їй, а отже накладення арешту на вилучені у даній квартирі кошти є незаконним, оскільки грошові кошти у сумі 80 000 гривень та 1 500 доларів США належать саме ОСОБА_5., а не йому, підозрюваному у даному кримінальному провадженні і ніякого відношення до кримінального провадження не мають та ніяким чином не можуть бути доказом. Також, апелянт зазначає, що хоча він з ОСОБА_5. спільного господарства вже деякий час не веде, юридично він перебуває з нею у шлюбі та має спільного сина, а тому порушення її права є також порушенням і його права. Тому, просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти та повернути їх ОСОБА_5. негайно, в іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Обидва апелянти, також просять поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки розгляд клопотання слідчого відбувся без їх участі, при цьому, крім іншого майна арешт був накладений і на грошові кошти, на які на переконання апелянтів накладатися не мав би.

В судове засідання апеляційного суду ніхто з представників прокуратури не з'явився, однак колегія суддів вирішила за можливе розглянути дані апеляційні скарги за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- заявника ОСОБА_5. та її представника - адвоката ОСОБА_7., а також заявника ОСОБА_6., які підтримали подані апеляційні скарги та просили задовольнити їх у повному обсязі;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про отримання заявниками ОСОБА_5. та ОСОБА_6. копії оскаржуваної ухвали, немає будь-яких підстав вважати, що у них сплив строк на оскарження вказаної ухвали.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування встановлено, що в період з 27.08.2019 року по 04.09.2019 року на території м. Києва громадянин ОСОБА_6. заволодів шляхом обману грошовими коштами громадянина ОСОБА_9., на загальну суму 3 150 000 гривень, під приводом продажу обладнання Філії Конотопського молзаводу, що належить ТОВ «МалКа-транс» та знаходиться за адресою: Сумська область, м. Конотоп, вул. Міши Немолота,4, після чого, в порядку ст.234 КПК України, за місцем проживання ОСОБА_6. за адресою: АДРЕСА_1, було проведено обшук, під час якого було виявлено та вилучено договір купівлі-продажу мото-трактору від 27.11.2019 року із видатковою накладною від 28.11.2019 року, квитанцію АТ «ОТП Банк» від 27.11.2020 року, квитанцію АБ «Укргазбанк» від 27.11.2019 року, грошові кошти у сумі 80 000 гривень та 1 500 доларів США, мобільний телефон Samsung А 30, ІМЕІ НОМЕР_1 з сім картками НОМЕР_2 та НОМЕР_3, тому що вказані речі можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відповідно до постанови слідчого від 26.02.2020 року їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість вилученого під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, майна, таким, що може бути використано, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційних скарг щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об'єктивні підстави вважати вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, майно, у тому числі і грошові кошти, таким, що не може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки слідчим доведено, що вилучене за вказаною адресою майно, у тому числі і грошові кошти, відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою його арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Посилання апелянтів на те, що вилучені грошові кошти є власністю ОСОБА_5. а не ОСОБА_6., який є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а тому не можуть бути доказом у кримінальному провадженні і на них не може бути накладено арешт, є непереконливими, оскільки під час обшуку та вилучення грошових коштів ніхто із апелянтів не заявив чиєю власністю є виявлені грошові кошти та у протоколі обшуку дані обставини, також не відображені, а тому відсутні докази, що вилучені під час обшуку грошові кошти належать саме ОСОБА_5.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об'єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, майно, у тому числі і грошові кошти у сумі 80 000 гривень та 1 500 доларів США, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянтів стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги заявників ОСОБА_5. та ОСОБА_6., слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року, необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги заявників ОСОБА_5. та ОСОБА_6., залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження №0000007 від 08.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України а саме на договір купівлі-продажу мото-трактору від 27.11.2019 року із видатковою накладною від 28.11.2019 року, квитанцію АТ «ОТП Банк» від 27.11.2020 року, квитанцію АБ «Укргазбанк» від 27.11.2019 року, грошові кошти у сумі 80 000 гривень та 1 500 доларів США, мобільний телефон Samsung А 30, ІМЕІ НОМЕР_1 з сім картками НОМЕР_2 та НОМЕР_3

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3