Провадження № 1-кп/947/535/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2020 року Київський районний суду м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представників потерпілого адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № №0001635 від 07.05.2019 року, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярославка Саратського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, працюючого за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

06.05.2019, приблизно о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «Hyndai Elantra» р/н НОМЕР_1 , при достатній видимості, в умовах зволоженої проїзної частини, по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини, здійснював рух по вул. Ак. Вільямса в напрямку вул. Люстдорфська дорога в місті Одеса, зі швидкістю до 60 км/год.
Наближаючись до вул. Люстдорфська дорога в м.Одеса почав здійснювати маневр поворот наліво, попередньо знизивши швидкість керованого ОСОБА_9 автомобілем до 50 км/год. В ході виконання маневру поворот на ліво був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, не обравши безпечної швидкості для відповідних дорожніх умов, не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого здійснив виїзд на зустрічну смугу руху.
В цей час, по вул. Люстдорфська дорога, у зустрічному напрямку відносно керованого ОСОБА_9 транспортного засобу, в напрямку вул. Ак. Вільямса рухався автомобіль «ВАЗ 21150» р/н « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_6 із швидкістю до 50 км/год.
При об`єктивній можливості спостерігати дорожню обстановку, ОСОБА_9 , не урахував дорожньої обстановки під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, маючи технічну можливість уникнути події, з необережності допустив порушення вимог пунктів 1.4, 1.5, підпункт «б» п. 2.3, п. 12.1 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:
п. 1.4 кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
«б») бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Внаслідок своїх дій, ОСОБА_9 , 06.05.2019, приблизно о 13 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyndai Elantra» р/н НОМЕР_1 , не обравши безпечної швидкості при виконанні маневру повороту наліво, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21150» р/н « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_6 в смузі руху останнього. В результаті дорожньо-транспортної події водію ОСОБА_6 спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом 7 лівого ребра по передній паховій лінії.
Порушення вимог п.п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_9 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при вищевикладених в обвинувальному акті обставинах, а саме: 06.05.2019 року о 13 годині 30 хвилин, він рухався на автомобілі «Hyndai Elantra», наближаючись до вул. Люстдорфська дорога в м. Одеса почав здійснювати маневр поворот наліво, але не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «ВАЗ 21150». Він викликав поліцію, та одразу запропонував потерпілому на лікування гроші у розмірі 10 000 гривень. Він може відшкодувати потерпілому шкоду частково, одразу у нього не має грошей. Він просить потерпілого його вибачити за скоєне ДТП, та отримання потерпілим тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що пояснення яки надав обвинувачений ОСОБА_9 стосовно ДТП відповідають дійсності. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, у нього було зламано ребро, хворів протягом місяця. Страхова компанія йому нічого не відшкодувала, всі чекають рішення суду. Обвинувачений дійсно йому пропонував 10 000 гривень, але він не погодився. Розмір моральної шкоди він розрахував, виходячи з того, що він міг загинути в ДТП, розмір матеріальної шкоди складено із розрахунку, що його автомобіль ремонту не підлягає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_9 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_6 , обґрунтування цивільного позову, та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який не одружений, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, раніше не судимого, матеріальна шкоду потерпілому не відшкодована в повному обсязі, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, публично вибачився за скоєне перед потерпілим, та відсутність обставин які обтяжують покарання, враховуючи вищезазначені обставини, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 з застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Крім того, суд враховує те, що 01.07.2020 року набрали чинності зміни до Кримінального кодексу України, які були внесені Законом № 2617-VIII від 22.11.2018.
Згідно з цим законом частиною 1 ст.286 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно до ч.2,3 ст.5 КК України - закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотню дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Враховуючи викладене та не зважаючи на те, що на момент вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, діяла санкція статті 286 ч.1 КК України, яка не передбачала обов`язкового призначення покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, але враховуючі ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_9 , суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами.
У кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 87 775 гривень та моральної шкоди у розмірі 50 000 гривен, та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень.
В ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 подав заяву в порядку п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, про зменшення розміру позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме: у розмірі 3 480 гривень в якості відшкодування майнової шкоди, яка не охоплюється страховою виплатою, та 50 000 гривень в якості компенсації за спричинену моральну шкоду, судові витрати.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Враховуючи наведене, а саме, те, що в наслідок вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_6 не відшкодована майнова шкода в розмірі 3 480 гривень. Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні в повному обсязі визнав розмір матеріальної шкоди. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі. Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення з ОСОБА_9 суми завданої йому моральної шкоди в розмірі 50 000 гривен підлягають частковому задоволенню. В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_6 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу зіткнення автомобілів та отримання тілесних ушкоджень; у порушенні звичного способу життя ОСОБА_6 та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також враховуючі стан здоров`я, вік та матеріальне становище потерпілого. Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України потерпілому ОСОБА_6 була завдана моральна шкода, яку суд оцінює у розмірі 30 000 гривен. Тому позовні вимогу потерпілому ОСОБА_6 щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди слід задовольнити часткового в розмірі 30 000 гривень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень, задовольнити в повному обсязі, оскільки на підтвердження витрат потерпілий суду надав копію меморіального ордеру №@2PL739117 від 22.11.2019 року про сплату 7 000 гривень, та копію квитанції №0.0..1 від 03.06.2020 року про сплату 3 000 гривень АБ «Віталія Досковського», згідно угоди про надання правової допомоги № 137/1 від 18.11.2019 року.
Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.128-129, 349, 370-374,392- 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_9 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки;
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_9 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_9 обов`язок, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду у розмірі 3 480 (три тисячі чотириста вісімдесят) гривень, моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) гривень, та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави за проведення авто -технічної експертизи №19-3316 щодо технічного стану автомобіля, витрати у розмірі 1 099 гривень.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави за проведення комплексної транспортно трасологічної експертизи та авто-технічної експертизи техничного стану транспортного засобу №19-2688/2689/2690/2691/1825/1826/1827/51, витрати у розмірі 8 321 гривень.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 10.05.2019 року на автомобіль марки «Hyndai Elantra» р/н НОМЕР_1 .
Речовий доказ: автомобіль марки «Hyndai Elantra» р/н НОМЕР_1 , повернути власнику за належністю.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1