КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого відділу Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 11 вересня 2010 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0001543 від 18 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що до матеріалів скарги ОСОБА_5 не долучено жодних даних на підтвердження того, що ОСОБА_5 являється потерпілим або іншою особою, яка визначена ст. 220 КПК України, як така, що наділена правом заявляти клопотання про здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні.
Як зазначив слідчий суддя, з матеріалів скарги убачається, що слідчий у своїй постанові дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 є особою, яка наділена правом заявляти клопотання у кримінальному провадженні № 0001543 від 18 серпня 2020 року, не є потерпілим, постанова є мотивованою, а тому підстав для скасування постанови не встановлено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить не вважати пропуск строку на апеляційне оскарження, так як строк не пропущено, але якщо ж пропущено, то просить його поновити, скасувати ухвалу слідчого судді, зобов`язати слідчого ДБР ОСОБА_7 вирішити клопотання №1/1 про уточнення внесення відомостей в ЄРДР і внесення достовірних і точних відомостей (аналогічне подано третій раз вже у відновленому судом статусі потерпілого), чого не здійснено реєстраторами від ГПУ прокурорами ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а вчинено ними підробки офіційних документів у формі недостовірних витягів, які не відповідають текстам поданих ним заяв про службові злочини навколо справи умисного вбивства його близнюка власним сином, що унеможливило, навіть, виносити постанови про компетенції розслідування заявлених ним службових злочинів, в яких якраз і були задіяні прокурори ГПУ і м. Києва.

В судове засіданні ОСОБА_5 не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в разі затримки по часу розгляду його апеляційної скарги, оскільки в Шевченківському районному суді м. Києва у нього призначене судове засідання. Просить апеляційну скаргу задовольнити, оскільки він відповідно до виданої йому пам`ятки є потерпілим.
Прокурор, повідомлений про день та час розгляду справи, до суду не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Враховуючи положення ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності учасників апеляційного провадження.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам КПК України, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів судової справи ОСОБА_5 в порядку ст. 303 КПК України до Шевченківського районного суду м. Києва подана скарга на бездіяльність слідчого ТУ ДБР ОСОБА_10 на постанову про відмову у задоволенні клопотання № 1 від 8 вересня 2020 року і повторного клопотання від 10 вересня 2020 року у кримінальному провадженні № 0001543, пов`язаного з невиконанням судового рішення прокурором ГПУ ОСОБА_11 (ас. 1-2).

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року за результатами розгляду скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення.
Також в ухвалі, яка наразі оскаржується, зазначено, що вона оскарженню не підлягає (ас. 32-33).

Таким чином скарга адвоката ОСОБА_5 розглянута слідчим суддею по суті відповідно до вимог ст. 306 КПК України, з прийняттям рішення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 на зазначену ухвалу подана апеляційна скарга.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18).
У Рішенні Конституційного Суду України від 12 червня 2012 року № 13-рп/2012 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується у порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, виступає КПК України.

Відповідно до положень ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК України.

Частиною першою статті 309 КПК України передбачений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог частини другої цієї статті під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді (ч. 3 ст. 309 КПК України).

При цьому зміст вказаної норми закону кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 307 КПК України, згідно з якою ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що слідчим суддею постановлено рішення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, в аспекті положень ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого ТУ ДБР ОСОБА_10 на постанову про відмову у задоволенні клопотання № 1 від 8 вересня 2020 року і повторного клопотання від 10 вересня 2020 року у кримінальному провадженні № 0001543, пов`язаного з невиконанням судового рішення прокурором ГПУ ОСОБА_11 , не підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Згідно з положеннями ст. 422 КПК України, отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду.
При цьому згідно з ч. 2 ст. 422 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Однак, у зв`язку з несвоєчасним надходженням матеріалів судового провадження по скарзі ОСОБА_5 з метою дотримання строків розгляду даної категорії справ за апеляційною скаргою ОСОБА_5 було призначене судове засідання.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді, на яку ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а КПК України не передбачає, яке саме рішення має постановити колегія суддів апеляційного суду у такому випадку, колегія суддів керується ч. 6 ст.9 КПК України, а також висновками, викладеними у Постановах Верховного Суду, які згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року (із змінами та доповненнями) є обов`язковими та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 755/10061/18, провадження № 51-1588км19 ) та в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118), рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку встановлення вже в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційне провадження, підлягає закриттю.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 376, 399 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3