ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/303/21 Справа № 185/5826/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001217 відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 21 січня 2021 року, включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_8 - відмовлено.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. В даному кримінальному провадженні, обвинуваченому ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою недопущення ризіків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 закінчувався 10 грудня 2020 року. По суті кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 до даної дати розглянути було за неможливе, у зв`язку з чим в судовому засіданні 23 листопада 2020 року було вирішено питання щодо необхідності продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання: АДРЕСА_1 з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Свої вимоги захисник обвинуваченого обґрунтовує тим, що ризики на які посилався суд першої інстанції при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, належних мотивувань щодо наявності ризику переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення оскаржувана ухвала не містить.
Захисник зазначає, що обвинувачений має постійне місце мешкання, а саме квартира де і трапилися інкриміновані йому події, в якій, окрім обвинуваченого, мешкає його цивільна дружина із дитиною. Цивільна дружина позбавлена можливості працювати, оскільки здійснює догляд за дитиною і єдиним джерелом доходу в даній родині був неофіційний заробіток обвинуваченого від ремонту мобільних телефонів та радіодеталей. За місцем проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно, скарг не надходило, активно сприяє досудовому розслідуванню. Сам факт вчинення обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості. Неможливість обрання альтернативного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту судом першої інстанції, також, ніяк не обґрунтована.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник обвинуваченого свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Виходячи зі змісту диспозицій ст. ст. 177, 178, 194, 196, 199 КПК, терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні за своїм правовим значенням.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001217 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Так, в ході досудового розслідування та судового провадження, обвинуваченому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у зв`язку із наявною обґрунтованою підозрою та з метою недопущення ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Розглядаючи клопотання прокурора щодо обрання міри запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є можливим.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Вказаних вимог кримінального процесуального законодавства України суд першої інстанції дотримався в повному обсязі. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає не лише особі ОСОБА_8 , а й характеру та тяжкості інкримінованого йому злочину та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризик чого є реальним та дійсним. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про необхідність застосування ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції правильно встановлено, що воно є доцільним, зважаючи на те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками умисного вбивства, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, і санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років.
Тож, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за його вчинення, усвідомлюючи невідворотність покарання, є ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду та буде продовжувати вчиняти інші злочини, зважаючи на те, що ОСОБА_8 немає постійного місця роботи, суспільно-корисною працею не зайнятий, може впливати на інших учасників кримінального процесу (свідки, потерпілий), оскільки станом на даний час судовий розгляд триває, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт не вбачає.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що не доведено обставин щодо необхідності обрання запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою , на думку колегії суддів є необґрунтованими та надуманими, оскільки зазначені вище ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, що свідчить про доцільність застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою.
Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування його на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Щодо доводів захисника про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має на утриманні цивільну дружину та малу дитину, яких забезпечував шляхом здійснення ремонтних робіт мобільних телефонів та радіодеталей, то такі доводи, на думку колегії суддів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та його характер, зокрема, вчинення злочину проти життя та здоров`я людини, можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано застосовано щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, позитивні характеристики обвинуваченого не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків.

Отже, приймаючи рішення про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4