Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/1731/20
Справа № 711/5156/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , -

В с т а н о в и в:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням винесеним в кримінальному провадженні № 0000100 від 12.06.2020, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 . В обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 відповідно до наказу по Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (місто Київ) № 1343/03 від 27.12.2019 призначений на посаду заступника начальника Золотоніського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) з 28.12.2019. Наказом по Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (місто Київ) № 221/03 від 16.01.2020 на ОСОБА_6 покладено виконання обовязків начальника Золотоніського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ). У відповідності до посадової інструкції державного службовця категорії «Б» ОСОБА_6 виконує обов`язки щодо своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, в спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом та Законом України Про виконавче провадження. Приміткою до статті 364 КК України, встановлено, що службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, а також обіймають постійно чи тимчасово на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним повноваженням. Водночас, приміткою до статті 368 КК України передбачено, що службовими особами, які займають відповідальне становище, у ст. ст. 368, 368-5, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із ст. 6 Закону України Про державну службу належать до категорії "Б", судді, прокурори і слідчі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць. Враховуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, ОСОБА_6 , займаючи посаду заступника начальника Золотоніського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), є службовою особою, яка відноситися за посадою до службових осіб, які займаю відповідальне становище.Відповідно до ст. 68 Конституції України ОСОБА_6 зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України. Згідно зі ст.ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_6 забороняється використовувати свої службові повноваження або своє службове становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а в разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язаний невідкладно вжити заходів щодо запобігання одержання такої неправомірної вигоди. Діючи всупереч вимог законодавства, ОСОБА_6 , будучи представником органу виконавчої влади, маючи умисел на одержання для себе неправомірної вигоди за вчинення дій в інтересах особи, яка надає неправомірну вигоду, висловив прохання ОСОБА_7 надати неправомірну вигоду за невчинення певних дій у виконавчому провадженні щодо останнього, за наступних обставин. На початку червня 2020 року, більш точної дати під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_6 , як до керівника Золотоніського відділу ДВС, з проханням допомогти йому у виконавчому провадженні щодо нього. ОСОБА_6 достовірно знаючи, вимоги Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 усвідомлював, що ст. 9 цього Закону встановлено порядок ведення Єдиного реєстру боржників до якого включено ОСОБА_7 , як боржника у виконавчому провадженні №59083331, стягнення у якому здійснюється очолюваним ОСОБА_6 відділом Золотоніського ДВС. Будучи обізнаним з вимогами ст. 9 вказаного Закону ОСОБА_6 знав, що банки у разі відкриття рахунку на ім`я фізичної особи, внесеної до Єдиного реєстру боржників, у тому числі через відокремлені підрозділи банку, або закриття рахунку такою особою зобов`язані у день відкриття або закриття рахунку повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця. Переслідуючи мету отримання неправомірної вигоди, розуміючи покладені на нього законами обов`язки, знаючи, що арешт на рахунки ОСОБА_7 , як боржника у виконавчому провадженні накладено, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 відкрити розрахунковий рахунок в Ощадбанку та пообіцяв за винагороду не направляти туди постанову про накладення арешту на рахунки, щоб стягнення у виконавчому провадженні не було звернено на кошти, які будуть надходити на рахунок ОСОБА_7 відкритий в Ощадбанку. При цьому суму неправомірної вигоди ОСОБА_6 визначив, в сумі боргу у виконавчому провадженні, яка складала близько 27 000 гривень. У подальшому, ОСОБА_6 , 19.06.2020, близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні свого службового кабінету Золотоніському МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), який розташований за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Гагаріна, ЗА, переслідуючи мету отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , під час особистої розмови з ОСОБА_7 , за допомогою кулькової ручки відобразив на папері цифру «10 000», аркуш показав ОСОБА_7 , чим висловив прохання до останнього надати йому неправомірну вигоду в сумі 10 000 гривень за виконання в інтересах ОСОБА_7 дій щодо не направлення до відділення Ощадбанку, в якому відкрито розрахунковий рахунок останнього, постанови про накладення арешту на майно. Отримавши прохання від ОСОБА_6 про надання йому неправомірної вигоди, ОСОБА_7 погодився її надати та оскільки мав цього дня з собою 5 000 гривень, то передав їх ОСОБА_8 в якості частини суми, яку мав передати ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_9 , перебуваючи в своєму службовому кабінеті Золотоніського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), який розташований за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Гагаріна, ЗА, близько 16 години 45 хвилин, отримав від ОСОБА_7 гроші в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, як частину коштів, згідно з висловленим ОСОБА_6 проханням, про передачу неправомірної вигоди за те, щоб ніяким чином не повідомляти Ощадбанк, в якому відкрито рахунок ОСОБА_7 , про наявність виконавчого провадження №59083331, в якому накладено арешти на рахунки ОСОБА_7 , щоб стягнення у виконавчому провадженні не було звернено на кошти боржника ОСОБА_7 , які знаходяться на рахунку в Ощадбанку. При проведенні обшук в службовому кабінеті ОСОБА_6 розташованому в приміщенні Золотоніського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Гагаріна, ЗА, 22.06.2020, в сейфі виявлено кошти, десять купюр номіналом 500 гривень, загальною сумою 5000 гривень, які 19.06.2020 заздалегідь були ідентифіковані та вручені ОСОБА_7 , як неправомірна вигода для ОСОБА_10 . Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. 13.07.2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями свідка ОСОБА_7 від 10.07.2020; результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_6 ; протоколом огляду та ідентифікації грошових коштів від 19.06.2019; іншими матеріалами кримінального провадження. Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Санкцією ч. 3 ст. 368 КК України, який відноситься до категорії тяжких, передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. Метою застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати свідків у цьому кримінальному провадженні. Таку поведінку можливо спрогнозувати враховуючи санкцію ч. 3 ст. 368 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі. Крім того, на теперішній час не встановлені та не допитані працівники Золотоніського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), які накладали арешт на рахунки ОСОБА_7 у виконавчому провадженні №59083331. Також, на теперішній час не проведено тимчасовий доступ до матеріалів зазначеного виконавчого провадження. ОСОБА_6 продовжуючи виконання обов`язків начальника Золотоніського МВ ДВС може використовувати свої службові повноваження для впливу на працівників відділу з метою надання ними неправдивих показів або відмови від дачі показань в ході досудового розслідування. Також, ОСОБА_6 маючи доступ до анкетних даних ОСОБА_7 має можливості контактувати з ним для впливу на останнього з метою зміни ним своїх показів. Крім того, ОСОБА_6 з метою уникнення покарання може використовувати свої повноваження для внесення змін, а також знищення документів виконавчого провадження №59083331, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та до яких останній має доступ виходячи зі своїх службових повноважень. Таким чином, органом досудового розслідування, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність обґрунтованих ризиків передбачених п. 2, 3 ст. 177 КПК України, а саме: знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню. Враховуючи вище викладене, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, орган досудового розслідування вважає доцільним обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту із забороною щоденно залишати місце проживання у період з 22.00 год. до 07.00 год. Більш м`який запобіжний захід, на думку органу досудового розслідування, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 надав до суду свої письмові заперечення, в яких зазначив, що вважає повідомлену підозру необґрунтованою. Так, в практиці ЄСПЛ також відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», n.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння. В своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово зазначав, що Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Уперше Суд дав визначення цьому стандарту в 1990 р. у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom». Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Пізніше це визначення Суд не раз повторював при розгляді інших справ («Selahattin Demirta§ v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», n.88; «Erdagoz v. Turkey», ri.51). Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо. Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch V. Poland», п.109). Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному, провадженні.ьНавіть при прийнятті першого рішення про застосування стосовно особи запобіжного заходу національні суди мають навести докази існування обґрунтованої підозри та відповідних ризиків кумулятивно. Тяжкість кримінального правопорушення, в якому особу підозрюють, обвинувачують, не може слугувати самостійною підставою для обрання запобіжного заходу. Вказує, що йому інкримінується одержання неправомірної вигоди для себе за начебто не направлення в Ощадбанк постанови про накладення арешту на рахунок, відкритий гр. ОСОБА_7 , щоб стягнення у виконавчому провадженні № 59083331, в якому Широпопояс являється боржником, не було звернуто на грошові кошти, які будуть надходити на вищевказаний рахунок. Однак, у виконавчому провадженні № 59083331 виконавчий документ постановою ще від 31.07.2019 року було повернуто стягувану - ГУ ДФС у Черкаській області, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на даний час зазначене виконавче провадження - завершене. Крім того, виконавче провадження № 59083331 перебувало на виконанні у іншого співробітника ДВС - ОСОБА_11 , а тому, за вказаних обставин, приймаючи до уваги повноваження ОСОБА_6 , які визначені у відповідній інструкції, я не мав об`єктивної можливості вчинити дії, що мені інкримінуються, по зазначеному виконавчому провадженні. За вищевказаних обставин особливого дослідження в ході досудового розслідування потребує питання можливої провокації злочину з боку співробітників правоохоронних органів - відповідну заяву мною було скеровано до ДБР. Вказує на відсутність передбачених Законом доказів причетності підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Так, згідно тексту клопотання про обрання запобіжного заходу, «... обгрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме : показаннями свідка ОСОБА_7 від 10.07.2020; - результатами проведення негласних слідчих ( розшукових ) дій відносно ОСОБА_6 ; протоколом огляду та ідентифікації грошових коштів від 19.06.2019; іншими матеріалами кримінального провадження...» . Насамперед звертає увагу, що до врученого підозрюваному клопотання не надано ряду вищевказаних документів, насамперед заяви Широкопояса, матеріалів НСРД стосовно ОСОБА_6 тощо. Враховуючи викладене, посилання в клопотанні на наявність інших матеріалів кримінального провадження без їх відкриття стороні захисту свідчить про нерівність правових позицій сторони захисту та сторони обвинувачення, чим порушується одна з визначних конституційних засад - рівності всіх перед Законом та судом, та прямо протирічить принципам кримінального процесуального законодавства, зокрема ст. 10 КПК України ( рівність перед законом і судом), яка передбачає, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками, та ст. 22 КПК України ( змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості), яка передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. За таких обставин, при наявності на даний час у сторони обвинувачення лише показів свідка ОСОБА_7 про вчинення злочину стосовно нього, та за відсутності інших доказів, які не відкриті стороні захисту в установленому порядку, не може йти мова про достатність доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, а тим більше - про існування « обґрунтованої підозри » останнього. Також зазначає, що зазначені у клопотанні та додані до нього заява та протокол допиту свідка ОСОБА_7 слідчий суддя не може взяти до уваги, оскільки це буде порушенням принципу безпосередності ( так як суд безпосередньо не сприймав ці показання в судовому засіданні). Крім того, при їх дослідженні окремо, а не в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, оскільки існує велика вірогідність їх фальсифікації та обмовлення підозрюваного - особливо приймаючи наявну у сторони захисту інформацію, що гр. ОСОБА_7 , який є заявником у даному кримінальному провадженні (№ 0000100 від 12.06.2020 року ) однією і тією ж особою, що ОСОБА_7 , який виступив заявником у кримінальному провадженні № 0000033 від 03.03.2020 року за підозрою головного спеціаліста відділу контролю (нагляду) за маломірними (малими) суднами та базами для їх стоянки Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України ( провадження розслідується Черкаським ВП ГУНП в Черкаській області, слідчий ОСОБА_13 ). Роздруківка судового рішення у кримінальному провадженні № 0000033 від 03.03.2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень додається - прошу слідчого суддю за номером справи за допомогою функції « повного доступу » переконатися, що заявником у обох кримінальних провадженнях являється одна і та ж особа - ОСОБА_7 , мешканець с. Коробівка Золотоніського району. Більш того, за вказаних обставин є достатньо підстав вважати, що мала місце провокація злочину з боку співробітників правоохоронних органів, з фальсифікацією окремих матеріалів провадження. Звертає увагу на відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Так, необхідність застосування запобіжного заходу слідчим ґрунтується як забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з 22.06.2020 року ( дати проведення обшуку ) по даний час, тобто більше одного місяця, слідство не вжило жодних заходів щодо вилучення відповідного виконавчого провадження. За таких обставин в підозрюваного було достатньо часу для вчинення будь - яких дій з метою знищити, сховати або спотворити будь- яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Цього зроблено не було і не буде, оскільки підозрюваний найбільш зацікавлений у встановленні істини у справі, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема його підлеглих ( співробітників ДВС Золотоніського району ) чи ОСОБА_7 - жодних об`єктивних даних про те, що підозрюваний намагався чи намагається вчиняти такі дії, слідством чи стороною обвинувачення не наведено. За час, що пройшов з моменту проведення обшуку, підозрюваний мав численні можливості вплинути на покази своїх підлеглих - однак цього не зробив. Щодо теоретичної можливості спілкування підозрюваного із ОСОБА_7 ( заявником ), то слід відмітити, що за наявності вищевказаної інформації про тривалу співпрацю останнього із правоохоронними органами, тобто залучення даного свідка до провокацій, спілкуватися з ним підозрюваний не буде навіть під примусом. В якості процесуального забезпечення слідчий суддя може, не обираючи запобіжного заходу, покласти на підозрюваного обов`язки, не спілкуватися з конкретними особами (насамперед Широкопоясом ), проти чого сторона захисту не має заперечень. За вищевказаних обставин, посилання слідчого, що підозрюваний має можливість особисто або через інших осіб незаконно впливати на свідків, знищувати докази, перешкоджати слідству тощо - є виключно припущеннями слідчого і документально не підтверджені. Перелічені в клопотанні ризики не підтверджують факт вчинення підозрюваним таких дій, а посилаються на віртуальну можливість їх вчинення підозрюваним, без розкриття їх змісту та конкретики. Окремо слід зазначити, що підозрюваний проживає за адресою - АДРЕСА_1 , тривалий час, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв.язків, характеризується виключно позитивно, має незадовільний стан здоров`я ( після проведення обшуку звертався за медичною допомогою та був госпіталізований ), ліає на утриманні маму - пенсіонерку, та тещу - особу похилого віку. Враховуючи викладене, фактично єдиною підставою для обрання запобіжного заходу до підозрюваного є тяжкість інкримінованого йому правопорушення. Однак практика ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «...органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника мдже бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою...». На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178,181 ,184, 194 КПК України, просить відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, не обирати стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу, поклавши на нього обов`язки, визначені КПК України, в мірі, достатній для повного та всебічного розслідування кримінального провадження № 0000100 від 12.06.2020 року, в якому він являється підозрюваним.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити. Пояснили, що є ОСОБА_6 як керівник мав право надавати вказівки і керувати діями своїх підлеглих.

ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання. Адвокат ОСОБА_4 при цьому зазначив, що його підзахисному пред`явлена необґрунтована підозра. Свідки в даному кримінальному повадженні не встановлені. Звернув увагу на те, що банківський рахунок був відкритий 09.07.2020, а обшук у ОСОБА_6 проводився 22.06.2020, тобто до відкриття рахунку. Зауважив, що підозрюваний не міг вчиняти дії у виконавчому провадженні, оскільки воно було закрите. ОСОБА_6 пояснив, що з часу проведення обшуку за місцем його роботи він перебуває на посаді в.о. начальника Золотоніського міськрайонного відділу ДВС. Додав, що має «нульовий» доступ до виконавчих проваджень та не може вчиняти виконавчі дії, однак, може проводити перевірки за винесеною ним постановою. Пояснив, що у виконавчому провадженні, де боржником є ОСОБА_7 , та яке на момент подій було закрите не виносилась постанова про арешт коштів боржника.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження та поданого клопотання, слідчий суддя приходить до наступного:
Внесене прокурором клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадження іншим чином.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не вирішуючи питання про доведеність вини у діях ОСОБА_6 , виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах клопотання та матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність не обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Згідно тієї ж практики Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту, а в даному випадку домашнього арешту.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Вважаю, що під час розгляду клопотання прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Так, згідно копії повідомлення про підозру орган досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 переслідуючи мету отримання неправомірної вигоди, розуміючи покладені на нього законами, знаючи, що арешт на кошти ОСОБА_7 ,як боржника у виконавчому проваджені, накладено, запропонував останньому відкрити особовий рахунок та пообіцяв за винагороду не направляти постанову про накладення арешту на рахунки. Однак, дане виконаче провадження за № 59083331 станом на час інкримінованих дій мало статус «завершеного», жодні дії у виконавчому провадженні не вчинялись.

Окрім цього, у виконавчому провадженні згідно пояснень підозрюваного, що не спроставано органом досудового розслідування, не виносилась постанова про накладення арешту на кошти боржника.

Погоджуюсь з доводами підозрюваного ОСОБА_14 щодо того, що у клопотанні про застосування запобіжного заходу серед інших наявні посилання щодо обґрунтування повідомленої підозри результати проведення негласних слідчих( розшукових) дій відносно підозрюваного, однак, до самого клопотання вказане не долучено, що позбавляє всебічно та повно дослідити дану підставу.

Слідчий суддя при цьому враховує позицію Європейського Суду з прав людини, що наведена в чисельних рішеннях («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
На підставі викладеного, оскільки слідчому судді не було надано достатніх матеріалів на підставі яких він міг би оцінити обгрунтованість оголошеної ОСОБА_6 підозри, слідчий суддя вважає, що у задоволенні даного клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
У клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст буде виготовлений 04.08.2020.

Слідчий суддя: ОСОБА_1