ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 650/111/18
Номер провадження : 11-кп/819/124/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року листопада місяця 10 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі відеоконференції залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000433 від 04.11.2017 року, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком Високопільського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 09.04.1996 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області за ст.ст. 141 ч. 1, 141 ч.2, 42 КК України 1960 року до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 28.10.2000 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області за ст.ст. 141 ч. 2, 140 ч.2, 102, 42 КК України 1960 року до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 30.01.2008 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області, за ст. 263 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік; 12.03.2010 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області за ст. 162 ч. 1, ст. 75 КК України до двох років обмеження волі, з іспитовим строком на 2 роки; 09.06.2011 року вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області за ст. 185 ч. 3, ст.ст. 71, 72 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; 08.06.2015 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки; 25.05.2016 року вироком Великоолександрівського районного суду до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 08.06.2015 року у вигляді 4 років та шести місяців, і за сукупністю вироків, визначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, визнано винним та засуджено за ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України на 6 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25.05.2016 року у виді 5 років позбавлення волі, і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи. Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з 19.05.2016 року. Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Херсон Херсонської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 10.07.2000 року Дніпровським районним судом м. Херсон, за ч. 3 ст. 81 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2роки; 08.07.2002 року Дніпровським районним судом м. Херсон, за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано не відбуту частину покарання по вироку від 10.07.2000 року, всього до відбування покарання 4 років 6 місяців позбавлення волі; 12.08.2010 року Дніпровським районним судом м. Херсон, за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі; 05.05.2014 року Білозерським районним судом за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, 08.08.2017 року звільнений по відбуттю строку покарання, визнано винним та засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України на 6 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи. Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з 04.11.2017 року. Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів ревнощів та особистих неприязних відносин, знаходячись та відповідно відбуваючи покарання у Північній виправній колонії № 90, розташованій за адресою: м. Херсон, 2-е Північне селище, вул. Некрасова, 234, в один із днів жовтня місяця 2017 року, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з яким раніше відбував покарання у вказаній виправній колонії, та якого в телефонній розмові, шляхом прохання, вмовив вчинити підпал житлового будинку, що належить ОСОБА_11 , що проживає в с. Новопавлівка Великоолександрівського району Херсонської області, з якою у нього виник конфлікт через спілкування ОСОБА_11 з його цивільною дружиною ОСОБА_12 . Так, ОСОБА_8 , 3 листопада 2017 року, в розмові по мобільному телефону, попросив свого знайомого з с. Новопавлівка - ОСОБА_13 на перевезення ОСОБА_7 до с. Новопавлівка з смт. Велика Олександрівна та подальшого притулку у себе вдома. При цьому, 3 листопада 2017 року, ОСОБА_8 в телефонній розмові, скоординував ОСОБА_7 на приїзд до смт. Велика Олександрівка та на місце у вказаному населеному пункті, звідки його мали доставити до с. Новопавлівка до ОСОБА_13 , при цьому контролюючи всі пересування ОСОБА_7 в телефонному режимі аж до прибуття останнього до будинку ОСОБА_14 . Після цього, ОСОБА_8 , 3 листопада 2017 року, в телефонному режимі спрямував ОСОБА_13 на надання та передачу ОСОБА_7 бензину, але при цьому не повідомив про свої злочинні наміри на вчинення підпалу будинку ОСОБА_11 . В подальшому, 4 листопада 2017 року, в телефонній розмові ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, керуючи та контролюючи дії ОСОБА_7 , шляхом підтримання безперервного телефонного зв`язку, роз`яснив останньому шлях від будинку ОСОБА_13 до домоволодіння ОСОБА_15 , де ОСОБА_7 , о 03.20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля подвір`я будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи спільний прямий умисел, направлений на знищення та пошкодження майна ОСОБА_15 , вчинене шляхом підпалу, використовуючи заздалегідь підготовлені ним пляшки із запальною рідиною, яка згідно висновку експерта № 127-ФХ від 11 грудня 2017 року є сумішшю змінених світлих нафтопродуктів, вчинив загально небезпечні дії, які були вчиненні в нічний час, коли люди звичайно відпочивають, а саме, за вказівкою ОСОБА_8 по телефону, підпалив та кинув у одне вікно дві пляшки із даною запальною сумішшю, одна з яких потрапила у вікно, внаслідок чого у кімнаті будинку, в якому знаходилась ОСОБА_11 , відбулось загорання штори, що створило реальну загрозу життю і здоров`ю ОСОБА_15 , але внаслідок вчасних, самостійних заходів по гасінню пожежі з боку ОСОБА_11 , загорання було ліквідовано та припинено розповсюдження вогню, що і попередило настання вказаних суспільно- небезпечних наслідків. Після вчинення злочину, ОСОБА_8 , на прохання ОСОБА_7 , за допомогою невстановленої особи, перерахував 4 листопада 2017 року о 12.22 годині, шляхом грошового переказу на банківський рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 50.00 гривень, які були необхідні останньому для придбання квитка на потяг з метою залишення місця вчинення злочину. Виконавши всі дії, які вважав необхідними для знищення шляхом підпалу майна, належного ОСОБА_11 , а саме житлового будинку АДРЕСА_3 , допоміг ОСОБА_7 залишити місце вчинення злочину. Однак, забезпечити повне знищення зазначеного майна не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла ОСОБА_11 виявила підпал та прийняла заходи до гасіння пожежі. Таким чином ОСОБА_8 , як організатор вчинення злочину, організував його вчинення шляхом його замовлення та залучення виконавця, керував його підготовкою та вчиненням шляхом спрямування та координування зусиль інших осіб та надання вказівок на виконання конкретних дій, приховуванням злочинних дій виконавця шляхом забезпечення прикриття та залишення місця вчинення злочину.
ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи на меті умисно пошкодити чуже майно шляхом підпалу, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, намагався шляхом підпалу знищити майно, належне ОСОБА_11 , а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 за наступних обставин. Так, ОСОБА_7 , за безоплатним замовленням (проханням) свого знайомого ОСОБА_8 , з яким раніше відбував покарання у Північній виправній колонії № 90, розташованій за адресою: м. Херсон, 2-е Північне селище, вул. Некрасова, 234, та який і наданий час відбуває покарання у вказаному місці, на вчинення знищення майна шляхом підпалу ОСОБА_11 , 3 листопада 2017 року, на маршрутному автобусі, дістався до смт. Велика Олександрівка, звідки за вказівками по телефону від ОСОБА_8 прибув на автобусну зупинку по вул. Миру в смт. Велика Олександрівка, біля мосту через р. Інгулець в напрямку смт. Біла Криниця, звідки на мопеді під керуванням ОСОБА_16 був доставлений до с. Новопавлівка до помешкання ОСОБА_13 , який надав йому притулок в своєму помешканні в період часу з 16.30 години 3 листопада 2017 року до 03.00 години 4 листопада 2017 року. В подальшому, 4 листопада 2017 року о 03.00 годині, отримав від ОСОБА_13 дві скляні пляшки з бензином та в телефонній розмові з ОСОБА_8 , який координував його пересування від будинку ОСОБА_13 до будинку ОСОБА_11 , дістався будинку останньої, де 4 листопада 2017 року о 03.20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля подвір`я будинку по АДРЕСА_3 , напроти одного з його вікон, реалізуючи спільний прямий умисел, направлений на знищення майна ОСОБА_11 , вчинене шляхом підпалу, використовуючи заздалегідь підготовлені ним пляшки із запальною рідиною, яка згідно висновку експерта № 127-ФХ від 11 грудня 2017 року є сумішшю змінених світлих нафтопродуктів, вчинив загально-небезпечні дії, які були вчинені в нічний час, коли люди відпочивають, а саме, за вказівкою ОСОБА_8 по телефону, підпалив та кинув у вказане вікно, по черзі, дві пляшки із даною запальною сумішшю, одна з яких потрапила у вікно, внаслідок чого у кімнаті будинку, в якому знаходилась ОСОБА_11 відбулось загорання штори, що створило реальну загрозу життю і здоров`ю ОСОБА_11 , але внаслідок вчасних, самостійних заходів по гасінню пожежі з боку ОСОБА_11 , загорання було ліквідовано та припинено розповсюдження вогню, що і попередило настання вказаних суспільно- небезпечних наслідків. Виконавши всі дії, які вважав необхідними для знищення шляхом підпалу майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , залишив місце вчинення злочину. Однак, забезпечити повне знищення зазначеного майна не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла ОСОБА_11 виявила підпал та прийняла заходи до гасіння пожежі.
На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати визнавши останнього невинуватим та виправдати, де посилається на те що вирок винесено з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону. Вказує що у вироку ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.194 КК України, яка не відповідає вимогам закону, тобто обвинувачення щодо ОСОБА_17 не сформульовано. Зазначає, що судом не враховано те що показання потерпілої, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та відтворення електронних документів за номером абонента НОМЕР_2 є неналежними доказами.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду щодо нього скасувати, через недоведеність його вини та призначити новий розгляд у новому складі. Просив призначити йому більш гуманне покарання.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями в якій просив вирок суду щодо нього змінити, де призначитиме йому біль м`яке покарання, посилаючись на те що судом при призначені покарання не враховано визнання ним вини, що метою підпалу було тільки налякати потерпілу, яка цивільний позов не заявляла. Просив застосувати до нього ч. 5 ст. 72 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, думку прокурора, про не підтримку апеляцій, обвинувачених та захисника, про підтримку апеляцій, заслухавши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, судом дотримано вимог ст. 91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини. Викладені у вироку висновки суду щодо обвинувачениху вчинені вказаного кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними у матеріалах провадження доказами.
Суд, умисні дії ОСОБА_8 кваліфікував за ст. 27 ч. 3, ст.15 ч. 2, ст.194 ч. 2 КК України - організація закінченого замаху на умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, не доведене до кінця з причин, які не залежали від волі особи, яка виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, а умисні дії ОСОБА_7 кваліфікував за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України - закінчений замах на умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежать від її волі.
Крім того, ухвалою суду від 17.12.2019 року витравлено описку, де зазначено що дії обвинувачених кваліфіковано саме за ч. 2 ст. 194 КК України.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення(злочину), за який їх засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації їх дій обґрунтовано доказами, які досліджено судом при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Так в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України фактично визнав, пояснивши про те, що відбуваючи покарання у виправній колонії № 90 в м. Херсоні познайомився з ОСОБА_20 . У ОСОБА_19 з яким вживали алкогольні напої, взяв дві пляшки з бензином. Підпаливши одну з пляшок з бензином, яку дав ОСОБА_19 кинув у вікно, але не попав, підпаливши другу пляшку з бензином знову кинув у вікно будинку від якої було розбито вікно в будинку та відбувся спалах та в нього загорілися рукавиці, які він кинув та втік з місця вчинення злочину, заливши свої речі в пакеті неподалік будинку. Підтвердив, що то був будинок потерпілої ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 . Під час проведення слідчого експерименту, зафіксовано, як ОСОБА_7 добровільно розповідає та на місці вчинення злочину вказує про обставини вчинення ним злочину.
Обвинувачений ОСОБА_8 хоча свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України не визнав, але підтвердив про те, що відбуваючи покарання у виправній колонії № 90 в м. Херсоні познайомився з ОСОБА_7 , який також відбував покарання у вказаній колонії. Прохав ОСОБА_7 звернутись до ОСОБА_18 , яка проживає с. Новопавлівка Великоолександрівського району Херсонської області.

Вина обвинувачених підтверджується поясненнями в судовому засіданні потерпілої, свідків і письмовими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні з впевненістю стверджувала, що в той день близько 4 години ранку побачила чоловіка з пакетом, який пройшов повз її вікно, а потім повернувся вже без пакету та у нього в руках щось спалахнуло та полетіло у вікно від чого загорілася штора, вона побачила лице того чоловіка, це був ОСОБА_7 . Також потерпіла повідомила, що саме ОСОБА_17 погрожував їй по телефону, що підпалить будинок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , пояснила, що в підпалі відразу запідозрила ОСОБА_17 , оскільки раніше проживала з ним і той постійно погрожував потерпілій по телефону, що спалить будинок.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_13 , підтвердив, що у 2017 році точної дати не пам`ятає йому зателефонував ОСОБА_8 , який відбуває покарання у виправній колонії у м. Херсоні та попрохав забрати чоловіка на зупинці біля гідроелектростанції в смт. Велика Олександрівка на ім`я ОСОБА_21 . ОСОБА_16 привіз ОСОБА_7 до нього і вони разом вживали алкогольні напої, після чого ОСОБА_22 взявши дві пляшки з бензином пішов. Наступного дня він дізнався про підпал будинку ОСОБА_23 .

Апеляції сторони захисту в частині протиріч між показами потерпілої і свідків є безпідставними оскільки їх покази повністю співпадають доповнюючи одні одне.

Посилання в апеляції захисника на те що показання потерпілої, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та відтворення електронних документів за номером абонента НОМЕР_2 є неналежними доказами також є необґрунтованими, оскільки ні обвинувачені ні протерпіла і свідки не заперечують, що місцем події було домоволодіння по АДРЕСА_3 , відпал його вчинив саме ОСОБА_22 , що саме ОСОБА_8 телефонував свідку ОСОБА_19 та потерпілій знаходячись в колонії № 90.

Пояснення цих свідків та потерпілого також узгоджуються з протоколом огляду місця події від 04.11.2017 року під час якого оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_3 де встановлено факт пошкодження майна ОСОБА_24 вогнем та довідкою про адреси розташування та номерів базових станцій, що забезпечували зв`язок абонента телекомунікацій НОМЕР_2 , згідно якою в період часу з 01.11.2017 року з 08:49:47 год. по 04.11.2017 року, 16:43:15 год., той знаходився поряд з вул. Некрасова в м. Херсон, та відповідно за адресою: вул. Некрасова, 234, м. Херсон, розташована Північна виправна колонія № 90, в якій відбуває покарання ОСОБА_8 .

Зі змісту скарги сторони захисту також убачається, що ними фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові, відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання Ї конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_17 ом злочину, який є тяжким злочином, дані про особу винного, який вину не визнав, має негативну характеристику, раніше неодноразово судимий, має непогашені судимості за корисливі злочини та на даний час відбуває покарання, відсутність пом`якшуючих обставин та обставини, що обтяжують покарання, це рецидив злочинів.

При вирішенні питання про обрання міри покарання ОСОБА_7 , суд враховав ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих обставин, до обтяжуючих обставин судом відносено рецидив злочинів та вчинення злочину у стані сп`яніння, особу винного який має негативну характеристику, раніше неодноразово судимий, де 08.08.2017 року звільнився з місць позбавлення волі та через короткий проміжок часу знову вчинив умисний тяжкий злочин та не працює.

Вище зазначене стало підставами для призначення засудженим покарання щодо ОСОБА_8 згідно із санкцією ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, та ОСОБА_7 згідно із санкцією ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України.

Взявши до уваги усі зазначені обставини, в тому числі й ті, на які посилається в своїй скарзі сторона захисту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, врахував наявність всіх обставин та дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК (у редакції Закону №838-VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Перевіряючи доводи обвинувачених щодо неправильного зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, суд апеляційної інстанції вважає що вони не підлягають задоволенню оскільки обвинувачені вчинили злочин 04.11.2017 року, тобто після 20 червня 2017 року, коли підлягала застосуванню частина 5 статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII.
Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України. На думку колегії суддів, він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та вважає що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинувачених.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути кримінальне провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, Суд не встановив.

Тобто суд першої інстанції прийняв рішення яке повністю відповідає вимогам ст.7 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, п.1 ч. 1 407, 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)