Справа № 357/9599/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000666 від 17.09.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква Київської області, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, не працюючої, яка має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 2013 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_5 ,
обвинувачена ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
17 вересня 2020 року, приблизно о 10 год. 48 хв. ОСОБА_3 , зайшла до магазину EVA № 397 ТОВ «РУШ», що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 47/1, де у неї виник умисел на викрадення товару.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_3 підійшла до стелажу з продукцією та переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, вчинила крадіжку парфумованої жіночої води марки «Труссарді Донна» 30 мл. вартістю 401 гривня 55 копійок, яку заховала під чорний светр, який знаходиться у неї в лівій руці, після чого з місця вчинення кримінального проступку зникла, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим заподіяла ТОВ «РУШ», матеріальної шкоди на загальну суму 401 гривня 55 копійок.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася. Пояснила, що 17.09.2020 року приблизно о 10 год. 48 хв., перебуваючи в магазині EVA № 397 ТОВ «РУШ» здійснила крадіжку парфумованої жіночої води марки «Труссарді Донна», яку в подальшому продала своїй подрузі. З вартістю викраденого погодилася, фактичні обставини не оспорює, в скоєному щиро кається, просить суд суворо не карати, запевнила, що зробила для себе правильні висновки і не допустить подібних дій у майбутньому. Шкоду відшкодувала в повному обсязі, а саме оплатила вартість викраденої парфумованої води.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись показаннями обвинуваченої та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої й стосуються процесуальних витрат та речових доказів. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку проти власності, дані про особу ОСОБА_3 , яка раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружена, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю правопорушення, а також добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин його вчинення, наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 , яка вперше вчинила, кримінальне правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.
Оскільки, обвинувачена не працює, не має джерела доходів, в судових дебатах просила суворо не карати, зазначила при цьому що її матеріальний стан не дозволяє їй сплати штраф, а тому, в даному конкретному випадку, до неї, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.
Що стосується, такого виду покарання, як виправні роботи, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, то в даному випадку, відповідно до ст. 57 КК Країни, він не підлягає застосуванню, оскільки обвинувачена не працює, а вказаний вид покарання повинен відбуватися за місцем роботи засудженої.

Також, дотримуючись вимог ст. 61 КК України, до обвинуваченої не може бути застосоване такий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, як обмеження волі, оскільки ОСОБА_3 має на утриманні малолітню дитину віком до 14 років.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що інші види покарань, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України не можуть бути застосовані до ОСОБА_3 , а також відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових правопорушень, буде покарання у виді громадських робіт, мінімальних межах, передбачених санкцією статті обвинувачення.
На думку суду, призначене покарання у виді громадських робіт в мінімальних розмірах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженої ОСОБА_3 та попередження вчинення нових правопорушень і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Доля речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання 80 годин громадських робіт.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.
Речовий доказ ДВД-Р диск з відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «ЕВА», що за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 47/1 за 17.09.2020 року зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1