Справа № 448/640/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/981/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Топільниця Старосамбірського району Львівської області, мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначено йому покарання 2 (два) роки обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 час його попереднього ув`язнення з 20.04.2020 року по 22.04.2020 року, у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 28 квітня 2020 року, - скасовано.

Речові докази: 8 металевих предметів зовні схожих на гільзи із маркуванням «Fort 9 mm Makarov», 4 деформовані металеві предмети зовні схожих на кулі, металевий предмет зовні схожий на гільзу із маркуванням «Fort 9 mm Makarov», які знаходяться на зберіганні в камеру озброєння Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, ухвалено знищити.

Речові докази: транспортний засіб - автомобіль марки «БМВ Х-5», реєстр.номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ключ до замка запалювання із емблемою «БМВ» до вказаного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , митну декларацію на транспортний засіб на громадянина Білорусії ОСОБА_10 , довіреність №31/10/2017/-002, договір купівлі-продажу від 25.11.2019 року, документ на зняття з обліку транспортного засобу від 25.11.2019 року, копію паспорта громадянина Білорусії ОСОБА_10 , мобільний телефон марки «Iphone 7», чорного кольору, котрі повернуто його володільцю ОСОБА_7 на відповідне зберігання, ухвалено вважати такому повернутими.

Речовий доказ: транспортний засіб автомобіль марки «Шкода Рапід», реєстр.номер НОМЕР_3 , належний ГУНП у Львівській області, котрий повернуто останнім на відповідне зберігання, ухвалено вважати таким повернутим.

Речові докази: DVD-R диск із відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції СРПП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, а також DVD-R диск із відеозаписом із службового планшету працівників поліції СРПП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, які долучено до матеріалів кримінального провадження, ухвалено залишити при матеріалах кримінального провадження №0000160;

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення авто-товарознавчої експертизи за №16/1/377 від 28.04.2020 року на суму 2615 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 20 коп.
Згідно з вироком, 20 квітня 2020 року близько 04 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «БМВ Х-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по вул.Грушевського, 1, що у м.Мостиська Львівської області, на підставі п.10 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції №1 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, зокрема інспектором ОСОБА_11 спільно із поліцейськими СРПП ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким на допомогу приїхав наряд СРПП №1 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у складі начальника ОСОБА_14 та інспектора ОСОБА_15 , які були при виконанні службових обов`язків, перебували у форменому одязі із нагрудними жетонами на службових автомобілях. В ході спілкування із працівниками поліції у інспектора ОСОБА_11 виникла підозра на те, що водій ОСОБА_7 , перебуває у стані алкогольного сп?яніння, оскільки із салону автомобіля був відчутний запах алкоголю. На неодноразові законні вимоги працівників поліції пройти обстеження на факт вживання алкоголю на алкотесті відмовлявся, на пропозиції пройти до медичного закладу для проходження огляду на факт вживання алкоголю не реагував. Ігноруючи законні вимоги працівників патрульної поліції впродовж близько 10 хвилин, продовжуючи перебувати на водійському сидінні автомобіля, не бажаючи проходити медичний огляд на встановлення факту вживання алкоголю, ОСОБА_7 поводився агресивно та зухвало, принижуючи гідність працівників поліції, виражався в їх сторону нецензурною лайкою, та з метою уникнення відповідальності без відповідного дозволу працівників патрульної поліції завів двигун автомобіля, та став закривати ліве бокове вікно через яке спілкувався із працівниками, що свідчило про намір покинути місце зупинки. Побачивши дії водія, інспектор патрульної поліції ОСОБА_15 , з метою запобігти його втечі, просунув праву руку через вікно у салон автомобіля та намагався відчинити двері автомобіля із середини, в цей час водій ОСОБА_7 , притиснувши лівою шибкою руку працівника поліції ОСОБА_15 здійснив рух автомобілем заднім ходом, тим самим протягнув поліцейського на відстань близько 1 метра, внаслідок чого спричинив ОСОБА_15 тілесні ушкодження, у вигляді трьох саден на правій кисті та правому зап`ясті, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи свої умисні злочинні дії, ОСОБА_7 на законні вимоги працівників поліції зупинитись не реагував, внаслідок вказаного руху заднім ходом автомобілем здійснив зіткнення із службовим автомобілем марки «Шкода Рапід», реєстр.номер НОМЕР_3 , який був припаркований позаду, внаслідок чого його пошкодив. Коли працівник поліції ОСОБА_15 силою витягнув руку із салону автомобіля, водій ОСОБА_7 продовжив рух автомобілем вперед, при цьому здійснив маневр ліворуч, та умисно наїхав на начальника СРПП №1 ОСОБА_14 , який стояв навпроти передньої лівої частини автомобіля, в полі зору водія ОСОБА_7 . Внаслідок вказаного наїзду ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Після вчинення вказаних дій, ОСОБА_7 , на автомобілі покинув місце події та почав рух в напрямку міста Самбір. В цей час працівник поліції ОСОБА_15 застосував табельну зброю, а саме 8 разів вистрелив по колесах автомобіля, яким керував ОСОБА_7 , поціливши в два лівих колеса. Незважаючи на це, ОСОБА_7 продовжував рух, перевищуючи дозволену швидкість в населених пунктах Мостиського та Самбірського районів. В подальшому, на підмогу працівникам Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, прибуло два екіпажі працівників поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області, однак на їх вимогу зупинити транспортний засіб, ОСОБА_7 не реагував та продовжував рух. Переслідування працівниками поліції з м.Мостиська до місця затримання, тривало близько 1 години. Спільно з працівниками Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області автомобіль, яким керував ОСОБА_7 , був затриманий неподалік Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Мостиського районного суду Львівської області від 04 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення долі речових доказів та застосування ст. 76 КК України. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Згідно з п.п. 1, 2 ч.1, п. 4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконати заходи, передбачені пробаційною програмою. Речові докази, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки «БМВ Х-5», реєстр.номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ключ до замка запалювання із емблемою «БМВ» до вказаного транспортного засобу - конфіскувати в дохід держави; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , митну декларацію на транспортний засіб на громадянина Білорусії ОСОБА_10 , довіреність №31/10/2017/-002, договір купівлі-продажу від 25.11.2019 року, документ на зняття з обліку транспортного засобу від 25.11.2019 року, копію паспорта громадянина Білорусії ОСОБА_10 залишити при матеріалах кримінального провадження. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що під час судового розгляду доведено, що транспортний засіб - автомобіль марки «БМВ Х-5» використовувався законним володільцем як знаряддя (засіб) вчинення злочину (вказаний автомобіль використаний обвинуваченим для спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , а також для втечі від працівників поліції); протиправне діяння ОСОБА_7 відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 96-1 КК України, обвинувачений є законним володільцем майна, що вбачається із резолютивної частини вироку, оскільки транспортний засіб повернутий ОСОБА_7 як законному володільцю. Зазначені обставини, на переконання апелянта, згідно зі ст.ст. 96-1,96-2 КК України, п.1 ч 9 ст. 100 КПК України та позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.10.2018 у справі №366/3338/17, є підставами для застосування спецконфіскації транспортного засобу.
Окрім цього, прокурор зазначає, що, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не врахував обставини та характер вчиненого обвинуваченим злочину (заподіяння тілесних ушкоджень двом працівникам поліції при виконання службових обов`язків, втеча від працівників поліції, яка тривала понад 1 годину), обставин, що обтяжують покарання (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння), досудову доповідь органу пробації, та безпідставно не поклав на обвинуваченого обов`язок, передбачений п. 4 ч.3 ст. 76 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення, а саме, виконати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та кваліфікація діянь є правильними, ґрунтуються на сукупності зібраних та перевірених судом доказів, що ніким не оспорюється.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони, на думку колегії суддів апеляційного суду, є безпідставними.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Речовими доказами відповідно до ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Законом України №1019-VІІІ від 18 лютого 2016 року доповнено ст.96-1 КК України, відповідно до якої спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які, зокрема, передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, а згідно п.1 ч.2 цієї норми закону спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину або відповідно використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Пунктом 1 ч.9 ст.100 КПК України передбачено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

В силу статті 41 Конституції України, яка передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю й ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, на сторону обвинувачення покладено обов`язок доведення обставин, які свідчать про відсутність у номінального власника права на спірне майно та інтересу в його поверненні.

Як встановлено апеляційним судом, постановою слідчого від 27 квітня 2020 року транспортний засіб марки «БМВ Х5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який вилучений 20.04.2020 року в ході проведення огляду місця події, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, на який ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 28 квітня 2020 року накладено арешт з передачею на відповідальне зберігання володільцю.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що вказаний транспортний засіб «БМВ Х5», р. н. з. НОМЕР_1 , він придбав у громадянина Білорусії ОСОБА_10 у Латвії, який не розмитнив, та по документах він не є власником вказаного автомобіля.

Водночас, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, розгляд провадження у суді першої інстанції відбувався за скороченою процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження усіх доказів, про що не заперечили усі учасники провадження.
Поряд з тим, умови застосування спеціальної конфіскації згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.91 КПК України внесені до предмета доказування.
Окрім цього, прокурор під час судового розгляду в суді першої інстанції не ставив питання щодо конфіскації в дохід держави автомобіля марки «БМВ Х5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , як знаряддя вчинення злочину, та дослідження питання законності володіння обвинуваченим вказаним транспортним засобом.

З огляду на те, що питання встановлення законності володіння ОСОБА_7 автомобілем «БМВ Х5», р. н. з. НОМЕР_1 , та відсутності у інших осіб вимог щодо повернення вказаного транспортного засобу, не було предметом дослідження судом першої інстанції та учасники провадження не клопотали про вирішення вказаного питання, на думку колегії суддів апеляційного суду, доводи прокурора про порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення питання речових доказів з урахуванням вказаних обставин не відповідають загальним засадам кримінального провадження.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині безпідставності непокладення на обвинуваченого обов`язку, передбаченого п.4 ч.3 ст.76 КК України, то такі не підлягають до задоволення, адже в силу вимог вказаної статті покладення на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, обов`язку виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, є правом, а не обов`язком суду, та матеріали кримінального провадження не свідчать про необхідність застосування такого до обвинуваченого.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність й обґрунтованість оскаржуваного вироку суду та необхідність залишення такого без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись ст.ст.407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Мостиського районного суду Львівської області від 04 серпня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на таку може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3