У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2020 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Ревда Свердловської області, Російська Федерація, громадянина Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.152 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
обвинувачений: ОСОБА_5
захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 грудня 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.
Звертає увагу на порушення з боку слідчого ст.199 КПК України.
Вважає, що суд безпідставно зазначив про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. При цьому зазначає, що проживав після звільнення з місць позбавлення волі з матір`ю.
Зазначає, що стягнення за порушення режиму утримання та правил внутрішнього розпорядку погашені.
Окрім того, вказує на те, що СІЗО не уповноважений видавати характеристики на обвинувачених.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000002 відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.152 КК України.
25.09.2020 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що є підстави вважати, що існують наявні ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, інший більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти вказаним ризикам.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження №0000002 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 152 КК України (в редакції закону, чинній на час вчинення злочину), постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_5 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 04 жовтня 2020 року.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме ризики переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадження, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, не зникли та продовжують існувати.
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканності, раніше судимий за аналогічний злочин, перебував в місцях ув`язнення і покарання за попереднім вироком повністю не відбув звільнений умовно-достроково та через 2,5 місяці знову вчинив злочин, не має міцних соціальних зв`язків, родини і утриманців, зареєстрованого місця проживання, офіційно не працевлаштований.
Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги та вірно надав оцінку особі обвинуваченого, вказавши, що за час перебування в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 чотири рази порушував вимоги режиму утримання та правил внутрішнього розпорядку. Обвинувачений має завищений рівень некритичної самооцінки, завищений рівень агресивності, може бути схильним до зловживання алкоголем.
З огляду на асоціальний характер кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_5 , суд першої інстанції вірно вказав на те, що обвинувачений та потерпіла є односельчанами і ОСОБА_5 обізнаний про місце проживання потерпілої, а отже, наявний ризик впливу на останню. Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 висловлював намір зателефонувати сину потерпілої.
З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винними у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.
Посилання на певні дані про особу обвинуваченого не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: