Провадження № 1-в/522/265/20
УХВАЛА
30 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Воронівка Городищенського району Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого 24.10.2018 року Київським районним судом м. Одеси за ч.4 ст.301 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 (два) роки,

ВСТАНОВИВ:
В провадження Приморського районного суду надійшло подання начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_5 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування подання зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 24.10.2018 року Київським районним судом м. Одеси за ч.4 ст.301 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 (два) роки.

Згідно вироку суду на засудженого були покладені наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набрав законної сили 26.11.2018 року, на облік Приморського РС Одеського МВ з питань пробації ОСОБА_4 було поставлено 20.12.2018 року.

Під час перебування на обліку в Приморському РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_4 кримінальних правопорушень не скоїв, до адміністративної відповідальності не притягувався. Виконував встановлені судом обов`язки та усі заходи, внесені до індивідуального плану роботи з засудженим, приймав участь у заходах соціально-виховної роботи, які проводяться для суб`єктів пробації. Надав характеристику з місця роботи.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, проти задоволення клопотання не заперечував.

Представник Приморського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій вимоги підтримав та просив провести судове засідання за його відсутності.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, клопотання просив задовольнити.

Неприбуття в судове засідання представника сектору пробації, прокурора та засудженого, які належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання не перешкоджає проведенню судового засідання.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання слід задовольнити виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого Кодексу України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням кримінально-виконавчої інспекції звільняється судом від призначеного йому покарання.

При цьому суд звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням завжди пов`язано з встановленням у вироку іспитового строку, що є невід`ємною його ознакою. Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При цьому, Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належить розуміти в контексті преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності та принцип належного урядування.

Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають; держава зобов`язана застосовувати закони прогнозованим і послідовним чином; прогнозованість означає, що закон, за можливості, має бути оголошений заздалегідь та бути передбачуваним щодо його наслідків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього судом обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Зазначена норма передбачає направлення засудженого до відбування призначеного покарання саме в період іспитового строку. Іспитовий строк закінчився 24.10.2020 року та за цей час відсутнє будь-яке рішення про скасування покарання з випробуванням.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України, випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є основним компонентом правової системи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України у формі ратифікації, та договори, які не потребують ратифікації й затверджені у формі указу Президента України або постанови Кабінету Міністрів України, є частиною національного законодавства України.
У ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

На підставі викладеного, вивчивши матеріали подання, врахувавши думку прокурора, який його підтримав, а також у зв`язку з закінченням іспитового строку та невчиненням засудженим ОСОБА_4 у період іспитового строку нового злочину, суд приходить до висновку, що подання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку засудженого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 165 КВК України, ч. 1 ст.78 КК України, ст.ст. 372, 537-539 КПК України,

УХВАЛИВ:
Подання начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку, задовольнити.

У зв`язку з закінченням іспитового строку звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного йому покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2018 року за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.301 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 (два) роки.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1