Справа № 159/4329/20
Провадження № 1-кп/159/438/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
22 вересня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, ОСОБА_4 ,

законного представника особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_10

інспектора з ювенальної превенції ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі клопотання прокурора Ковельської місцевої прокуратури про застосування примусових заходів виховного характеру відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001158 від 16.07.2020)
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, 14 липня 2020 року, біля 18 год. 20 хв., перебуваючи у подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, під час конфлікту, що виник раптово з ОСОБА_7 , наніс останньому дерев`яною битою, яку тримав у правій руці, один удар у ліву частину голови, чим спричинив потерпілому лінійний черезшовний перелом лівого скронево-тім`яного зчленування, забій м`яких тканин лівої завушної ділянки, що за ознакою небезпеки для життя згідно п. 2.1.3.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння при зазначених обставинах підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив, враховуючи умови проживання, навчання та виховання ОСОБА_4 , застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 2 роки.

Неповнолітній ОСОБА_4 підтвердив обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння, викладені в клопотанні прокурора, зазначив, що поводився між ним та потерпілим виник дворовий конфлікт з приводу того, що той не повертав йому літака, який застряг на дереві. Потерпілий спочатку погодився його дістати, а коли дістав, відмовився повертати. Втративши терпіння, він кинув у потерпілого корінням з землею, той, у свою чергу, розізлився, зліз з дерева і став його бити. У ході бійки він битою завдав удару по голові потерпілого, не подумавши про наслідки. Зараз засуджує свій вчинок, вважає, що усі конфлікти слід залагоджувати словами, а не насиллям. Просить вибачення у потерпілого та його матері.

Захисник та законний представник підтримали клопотання прокурора та вважають за можливе його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_7 підтвердив обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння, викладені в клопотанні прокурора, зазначив, що просто жартував, не повертаючи ОСОБА_4 літака, а той розізлився і кинув у нього корінням з землею, яке потрапило йому в обличчя. Він також розізлився, зліз з дерева і кілька раз вдарив ОСОБА_4 . А той вдарив його бітою по голові.

Представник потерпілого та його законний представник вважають, що виховний захід має бути суворіший, з огляду на тяжкість вчиненого та того, що мати ОСОБА_4 раніше вважала сина правим у всіх дворових конфліктах і некритично ставилась до його вчинків, а батько, у ході сутички, кричав з вікна ОСОБА_4 , щоб той бив потерпілого.

В судовому засіданні доведено і ніким не заперечується, що ОСОБА_4 вчинив за обставин, зазначених у клопотанні, суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження.

Вчинення ОСОБА_4 діяння підтверджується протоколом огляду місця події, висновком експерта № 181, протоколом добровільної видачі біти та її оглядом, показаннями ОСОБА_4 та потерпілого.

ОСОБА_4 вчинив зазначене діяння у віці 12 років, тобто після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 КК України, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

При вирішенні питання, який вид примусових заходів виховного характеру слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд враховує наступне.

ОСОБА_4 виховується у благополучній сім`ї, що видно, зокрема, з акту обстеження умов його проживання. До поведінки ОСОБА_4 не було до події, яка відбулася, офіційно оформлених претензій, він не перебував на обліку, так само як не перебувала на обліку, як неблагополучна, його сім`я. Батьки приділяють належну увагу вихованню та навчанню сина, що видно, зокрема, з його поведінки в судовому засіданні і висловлених ним суджень. ОСОБА_4 навчається у 7 класі КЗ «Ковельська міська гімназія ім. Олени Пчілки», де характеризується виключно позитивно, стан здоров`я малолітнього задовільний, згідно акту обстеження житлово-побутових умов у родині створені належні житлово-побутові умови, ОСОБА_4 не перебуває на обліку в секторі ювенальної поліції та у в службі у справах дітей, а також на обліку у лікаря нарколога та психіатра.

За таких обставин підстав для застосування більш суворого заходу виховного характеру, ніж просить прокурор, немає.

Сама подія мала характер сутички і дії ОСОБА_4 мали ситуативний, непродуманий завчасно, характер, що могло би його негативно характеризувати і вимагати більш суворих виховних заходів.

Щодо поведінки батьків ОСОБА_4 , то його мати не виявила в судовому засіданні ознак всепрощення щодо сина, видно також, що вона здатна впливати на його поведінку і впливати позитивно. Поведінка батька ОСОБА_4 під час сутички не говорить, що він так поводиться завжди і у спокійній ситуації також, тут може спрацювати інстинкт захисту своєї дитини, так само як він спрацював у матері потерпілого, яка після сутички застосувала до ОСОБА_4 силу. Згадані ексцеси нічого не говорять про людину в цілому і про її здатність виховувати дитину.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне застосувати до малолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі малолітнього під нагляд матері.

Законним представником неповнолітнього потерпілого подано цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину чи суспільно-небезпечного діяння у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).
Таким чином, цивільний позов не підлягає розгляду у цьому провадженні, потерпіла сторона має право подати цивільний позов, який у цьому випадку буде розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, на підставі ст.ст. 484, 500-501 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Ковельської місцевої прокуратури про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 задовольнити.
Визнати, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 2 (два) роки, про що їй оголосити.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої суспільно-небезпечним діянням, повернути позивачу, роз`яснивши, що він може бути поданий в порядку цивільного судочинства.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду від 20.07.2020, скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні: дерев`яну біту, довжиною 49,5 см., яка зберігається в камері схову речових доказів Ковельського ВП ГУНП у Волинській області, знищити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом семи діб з моменту проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:
ОСОБА_1