Номер провадження: 11-сс/813/1369/20
Номер справи місцевого суду: 523/5703/20 1-кс/523/3053/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000187 від 12 грудня 2019 року, за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.2, 263 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.2, 263 ч.1 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 25 вересня 2019 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63 060 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що слідчий суддя не розглянув питання щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

Застосовуючи до ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід слідчий суддя послався виключно на тяжкість злочину, який йому інкримінується, при цьому безпідставно не взяв до уваги, що підозрюваний повністю визнає свою провину та раніше він ніколи не притягався до кримінальної відповідальності.

Крім того, слідчий суддя визначив завідомо непомірний для підозрюваного розмір застави не взявши до уваги те, що останній офіційно не працевлаштований.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_6 надійшла заява, в якій вона просила розглянути апеляційну скаргу без участі захисника та наполягала на її задоволенні.

Прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 також надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , без участі прокурора.

Підозрюваний ОСОБА_7 не звертався до Апеляційного суду з заявами про його бажання приймати участь під час апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись ч.1 ст.406 КПК України, вважає за можливе ухвалити судове рішення за результатами розгляду вищевказаної апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в письмовому провадженні.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що у травні 2019 року у невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_10 , відносно якого матеріали виділеного кримінального провадження спрямовані до суду, знаходячись у невстановленому місці у невстановленої особи незаконно придбав вогнепальну зброю мисливський нарізний карабін «Browning Bar Zenith», який незаконно перемістив до підвального приміщення ОСББ «Комфорт Одеса», розташованому по вул. Пішонівська, 26/2 у м. Одесі, де став незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу. В подальшому, продовжуючи злочинну діяльність, направлену на незаконний збут вогнепальної зброї, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , дотримуючись заходів конспірації, запропонували громадянину ОСОБА_11 придбати вогнепальну зброю, на що останній надав згоду.

Після чого, 31.05.2019 року приблизно о 19:37 годині, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку №26/2, розташованому по вул. Пішонівська у м. Одесі, незаконно збули ОСОБА_11 , який був задіяний для оперативної закупки, мисливський нарізний карабін «Browning Bar Zenith», отримавши грошові кошти у сумі 13000 грв.( що є еквівалентом 500 доларів США).

Відповідно висновку експертизи за №343-Б від 11.06.2019р., представлений на дослідження карабін являється мисливською нарізною вогнепальною зброєю мисливським карабіном «Browning Bar Zenith» № НОМЕР_1 калібру .30-06 Springfield (7,62х63 мм) бельгійського виробництва, призначеним для стрільби мисливськими набоями відповідного калібру.

Крім того, у невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_10 , відносно якого матеріали виділеного кримінального провадження спрямовані до суду, знаходячись у невстановленому місці у невстановленої особи незаконно придбав вогнепальну зброю - коротко ствольний пістолет-кулемет калібру 9х18 мм., який став незаконно зберігати у невстановленому місці без передбаченого законом дозволу. В подальшому, продовжуючи злочинну діяльність, направлену на незаконний збут вогнепальної зброї, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , вступили у злочинну змову з ОСОБА_12 , запропонувавши останньому збути вогнепальну зброю ОСОБА_11 , на що ОСОБА_12 погодився.

Після чого, 13.06.2019 року приблизно о 13:02 годині, ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №24, розташованому по вул. С. Ядова у м. Одесі, перебуваючи в салоні автомобілю марки «БМВ» моделі 525 державний номер НОМЕР_2 республіки Болгарії, незаконно збув ОСОБА_11 , який був задіяний для оперативної закупки, коротко ствольний пістолет-кулемет калібру 9х18 мм., отримавши грошові кошти у сумі 40000 грв. та 400 доларів США.

Відповідно висновку експертизи за №392-Б від 3.07.2019 року, наданий на дослідження пістолет - кулемет є нарізаною вогнепальною зброєю коротко ствольним пістолетом кулеметом калібру 9х18 мм., виготовлений саморобним способом з використанням промислового обладнання та придатний для проведення поодиноких пострілів, а також пострілів чергами пістолетними патронами калібру 9х18 мм.

28 липня 2020 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 25 вересня 2020 року та визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 63 060 гривень.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.2, 263 ч.1 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

-протоколом добровільної видачі вогнепальної зброї - мисливського нарізного карабіну від 31.05.2019 року;

-протоколом огляду і вручення грошових коштів від 31.05.2019 року, 13.06.2019 року,

-протоколами допиту свідка ОСОБА_11 від 27.05.2019 року, від 05.06.2019 року;

-протоколом обшуку від 13.06.2019 року;

-протоколом огляду від 13.06.2019 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 13.06.2019 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 10.07.2019 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 11.07.2019 року;

-протоколом добровільної видачі предмету у вигляді пістолету кулемету від 13.06.2019 року;

-висновком експерта №343-Б від 11.06.2019 року;

-висновком експерта №392-Б від 03.07.2019 року;

- іншими матеріалами провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_7 перебував у розшуку та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді.

Щодо доводів захисника про те, що до ОСОБА_7 може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на таке.

У матеріалах провадження відсутні відомості про належність підозрюваному ОСОБА_7 на праві власності житла.

Разом з тим, встановлення домашнього арешту у житлі третьої особи фактично є втручанням у право власності такої особи та передбачає певні обмеження права особи (володільця) на недоторканність житла. Зокрема, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю (частина 3, 5 статті 181 КПК).

З цих підстав для встановлення судом домашнього арешту стосовно підозрюваного у житлі третьої особи суд має попередньо переконатись у наявності на це згоди власника житла та осіб, які проживають в ньому. Докази наявності такої згоди має надати суду зацікавлена сторона.

Проте захисник не повідомила апеляційному суду адресу житла третьої особи, за якою можливо встановити домашній арешт стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , не надала документи, що підтверджуються право власності особи на це житло, придатність для проживання та можливість проживання в ньому ОСОБА_7 , а також згоду власника та осіб, які в ньому проживають, на встановлення за місцем їх проживання домашнього арешту підозрюваного, правові підстави проживання в цьому житлі останнього.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою особи підозрюваного ОСОБА_7 , який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення ОСОБА_7 іншого злочину.

Вищенаведене в сукупності з тим фактом, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, також підтверджує ризик вчинення ОСОБА_7 іншого злочину.

Апеляційний суд бере до уваги обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що, ОСОБА_7 не має постійного місця проживання в м.Одеса, не має осіб, що перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 провину у вчиненому визнає, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 27.07.2020 року останній відмовився від надання показань.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.) 2 ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , особи підозрюваного, який не має постійного місця проживання в м.Одесі, не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63 060 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що слідчим суддею визначено непомірний розмір застави для підозрюваного є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 406, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.2, 263 ч.1 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4