Дата документу 13.07.2020 Справа № 336/5100/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5100/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1042/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 459 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2010 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14 п.п. 6, 11, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 70 КК України, та призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

12 серпня 2019 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від засудженого ОСОБА_7 надійшла заява про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2010 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_7 зазначив, що вищевказаний вирок повністю ґрунтується на показаннях обвинуваченого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також на протоколах проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 11 березня 2003 року та 12 березня 2003 року з додатками до них.

Разом з тим, під час розгляду Заводським районним судом м. Запоріжжя кримінального провадження № 1-кп/332/84/16 (ЄУН 332/278/15-к) було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 давали неправдиві показання, свідок ОСОБА_13 своїми показаннями спростував встановлені вироком Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2010 року обставини, показання свідка ОСОБА_16 свідчать про штучне створення та підробку працівниками міліції протоколу огляду місця події від 7 лютого 2007 року, а матеріали оперативно-розшукових заходів щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_15 визнані недопустимими доказами внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

За таких обставин засуджений ОСОБА_7 вважав, що його було визнано винуватим виключно на підставі неправдивих показань та штучно створених, підроблених і недопустимих доказів, що є нововиявленими обставинами, передбаченими п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 459 КПК України.

Відмовляючи у задоволенні такої заяви засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріали оперативно-розшукових заходів були досліджені під час первісного розгляду справи та їм було надано належну оцінку відповідно до чинного на той час кримінально-процесуального законодавства, а засуджений фактично просить їх переоцінити, що є недопустимим під час перегляду судового рішення за нововиявленими обставини.

Крім того, поновленню справи на підставі підробки протоколу огляду місця події та надання свідками завідомо неправдивих показань, повинно передувати притягнення до кримінальної відповідальності і засудження осіб, винних у штучному створенні, підробленні доказів або у дачі неправдивих показань, натомість, в даному випадку засуджений належних доказів на підтвердження цього не надав, а результатів розгляду кримінальних проваджень за вказаними фактами матеріали провадження не містять.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції взагалі не дослідив докази щодо обставин, які ним оспорюються в частині вбивства ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , готування до вбивства ОСОБА_20 , замаху на вбивство ОСОБА_21 та ОСОБА_22 пошкодження майна ОСОБА_22 , оскільки всі вони ґрунтуються на неправдивих показаннях обвинуваченого ОСОБА_9 та свідків, а також на матеріалах оперативно-розшукових заходів, які визнані недопустимими.

Так, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит певних осіб та дослідження доказів, обмежившись лише оголошенням самої заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з`ясуванням думки сторін щодо заяви та проведенням дебатів, чим істотно порушив вимоги ст.ст. 23, 94, 370, 466 КПК України.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на відсутність вироку суду чи інших матеріалів кримінального провадження, якими були б встановлені факти штучного створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідків, оскільки це прямо суперечить вимогам ст. 459 КПК України, де в частині 4 встановлений виключний перелік обставин, які повинні бути встановлені вироком суду.

Звертає увагу, що неправдиві показання підозрюваного чи обвинуваченого є нововиявленими обставинами, хоча вони не несуть кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивих показань, тому у відношенні них не може бути ухвалено ніякого вироку.

За таких обставин зазначає, що кримінальним процесуальним законодавством України не встановлена вимога з приводу того, що нововиявлені обставини, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України повинні бути встановлені вироком суду або іншими результатами кримінальних проваджень.

Також вказує на те, що свідок ОСОБА_16 взагалі не допитувався під час первісного розгляду справи, але надані ним в подальшому показання впевнено вказують на неправильність вироку Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2010 року.

З приводу матеріалів оперативно-розшукових заходів зазначає, що вони були визнані недопустимими саме у зв`язку з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а не через певні зміни в законодавстві, тому така позиція суду першої інстанції суперечить завданням та загальним засадам кримінального провадження.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу без доповнень, прокурора, який вважав, що суд вірно оцінив всі обставини та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для перегляду вироку апеляційного суду за нововиявленими обставинами, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Частиною 2 статті 459 КПК України визначений вичерпний перелік обставин, що визнаються нововиявленими, а саме:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Зі змісту цієї статті вбачається, що обов`язковою умовою розгляду кримінального провадження за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, такими, що в матеріалах кримінального провадження не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Ці юридичні факти мають знаходитися в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростовувати через їх попередню невідомість та істотність, висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається засуджений, а саме: аспекти належності, допустимості чи достовірності окремих доказів, зокрема неправдивості показань свідків та іншого обвинуваченого, а також змісту окремих протоколів слідчих дій (у тому числі матеріалів оперативно-розшукових заходів), не можна визнати нововиявленими обставинами у розумінні положень ст. 459 КПК України, оскільки фактично доводи засудженого зводяться до бажання повторно оскаржити по суті чинне рішення суду з метою зміни призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Так, посилання засудженого ОСОБА_7 на незаконні дії з боку співробітників органу досудового розслідування чи неправдиві показання свідків, є виключно його суб`єктивним відношенням до процедури отримання доказів, порядку судового розгляду та критеріїв правдивості наданих свідками показань.
Підставою для перегляду судового рішення за вказаними нововиявленими обставинами є те, що вони можуть бути підтверджені належними засобами доказування, тобто, на момент звернення до суду із заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, мають бути наявні певні докази на підтвердження цього.
Наприклад, за примушування давати показання про допиті шляхом незаконних дій з боку прокурора, слідчого або працівника підрозділу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, передбачено кримінальну відповідальність у статті 373 КК України, а за завідомо неправдиве показання свідка у статті 384 КК України.
Зі змісту апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 та вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2016 року вбачається, що саме про примушування оперативними працівниками УБОЗу до дачі неправдивих показань шляхом погроз застосування та застосування насильства зазначали свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час розгляду справи, що і свідчить про нібито неправдивість їх показань під час первісного розгляду справи.

За таких обставин, належним засобом доказування існування викладених у заяві засудженого обставин було б процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти примушування давати показання працівником підрозділу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність або надання свідками неправдивих показань.
Разом з тим, належного підтвердження доводів у частині неправдивості показань свідків чи застосування до них фізичного або психологічного тиску співробітниками правоохоронних органів засуджений суду не надав, а результатів здійснення кримінальних проваджень за вказаними фактами матеріали справи не містять.
З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що одне лише посилання, без підтвердження належними доказами, на дачу свідками неправдивих показань, не може бути підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами, оскільки не є достатнім для сумнівів у законності остаточного й обов`язкового до виконання судового рішення.
Крім того, засуджений висунув припущення з приводу неправдивості показань обвинуваченого ОСОБА_9 та фальсифікації протоколу огляду місця події від 7 лютого 2007 року, але будь-яких доказів на підтвердження цього до апеляційної скарги не додав.
Колегія суддів також звертає увагу, що протоколи проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 11 березня 2003 року та 12 березня 2003 року з додатками до них, були предметом розгляду Апеляційним судом Запорізької області як судом першої інстанції при постановленні вироку та їм надавалась оцінка з приводу їх належності та допустимості кримінальному процесуальному законодавству, чинному на той момент Кримінально-процесуальному кодексу України (в редакції 1960 року).
Разом з тим, під час судового розгляду справи ОСОБА_7 жодним чином не був обмежений у здійсненні своїх прав та обов`язків в частині подачі відповідних заяв та клопотань з приводу недопустимості матеріалів оперативно-розшукових заходів.

Слід також звернути увагу і на те, що до часу звернення засудженого із заявою про перегляд вироку у відношенні нього за новоявленими обставинами, цей вирок було переглянуто та ухвалою колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 29 квітня 2011 року касаційне подання прокурора та касаційній скарги засуджених та їх захисників було залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2010 року без змін.

Вказаний перегляд кримінальної справи також проводився відповідно до діючих на той час вимог кримінально-процесуального закону, і Верховний Суд України не знайшов будь-яких порушень при проведенні оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

За таких обставин колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 не навів жодної обставини, яка не була з`ясована в процесі розгляду кримінального провадження, і яка сама по собі або ж у сукупності з іншими обставинами могла вплинути на правильність судового рішення суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає, що вимоги засудженого суперечать положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема такій засаді кримінального провадження як верховенство права, яке передбачає принцип юридичної визначеності, відповідно до якого, якщо суди остаточно вирішили справу, їхнє рішення не повинно братися під сумнів, жодна із сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового судового рішення.

Крім того, колегія суддів враховує і прецедентну судову практику ЄСПЛ висловлену, зокрема в справі «Желтяков проти України», згідно якої «право на справедливий розгляд судом, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів».

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що доводи заяви та апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 є безпідставними, спрямованими на скасування законного, справедливого та обґрунтованого вироку, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 459, 466, 467 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4