Справа № 206/4415/20
Провадження № 1-кс/206/393/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , користувача майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000134, внесеному до ЄРДР 26.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

ВСТАНОВИВ
05.10.2020 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про арешт майна, в якому прокурор просить накласти арешт у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 25.09.2020, а саме автомобіль ГАЗ 2402 1984 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 сірого кольору з VIN: НОМЕР_2 .

Клопотання мотивовано тим, що 25.09.2020 до ЧЧ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від експерта ТСЦ 1241 розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 130 про те, що під час реєстрації автомобіля ГАЗ 2402, д.р.н. НОМЕР_1 , виявлено, що номер кузова піддавався змінам шляхом видалення номерної панелі з первинним номером кузова та вваркою на її місце панелі з номером кузова НОМЕР_3 , дублююча табличка з номером кузова та номером шасі закріплена не в умовах заводу виробника. 25.09.2020 слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , проведено огляд місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 130, в ході якого виявлено та вилучено автомобіль ГАЗ 2402, д.р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору з VIN: НОМЕР_2 . Вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та поміщений на спеціальний майданчик для паркування транспортних засобів Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресо: м. Дніпро, вул. Гаванська, 4. Відповідно до договору купівлі-продажу, власником вищезазначеного транспортного засобу є ОСОБА_6 . В ході проведення досудового розслідування виникає необхідність у проведенні експертизи з метою перевірки чи вносилися зміни в ідентифікаційний номер транспортного засобу, для дослідження експерту необхідно надати вказаний транспортний засіб. Підставою для арешту є те, що вказане майно є майном, щодо якого існує сукупність підстав чи обґрунтованих підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення. Метою арешту є збереження вказаного автомобіля, як речового доказу та його подальше експерте дослідження з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Автомобіль є доказом проступку та існує ризик його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання. В зв`язку із чим, прокурор просив задовольнити клопотання і винести ухвалу про накладення арешту у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 25.09.2020, а саме автомобіль ГАЗ 2402 1984 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 сірого кольору з VIN: НОМЕР_2 .
Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.

Користувач майна ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила відмовити в його задоволенні та зазначила, що автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_7 .

Дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вислухавши пояснення та доводи користувача майна ОСОБА_3 , вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна з огляду на таке.

В той же час, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.

Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 5 ст. 132 КПК України, передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Проаналізувавши зміст поданого клопотання, а також, матеріалів, які були подані в його обґрунтування, слідчим суддею встановлено, що вони містять суттєві недоліки та суперечливі данні.

Так, згідно копії пояснень ОСОБА_6 , останній зазначив, що він вирішив придбати автомобіль ГАЗ 2402, д.р.н. НОМЕР_1 , з продавцем вони приїхали до сервісного центру № 1241 де експерти виявили, що номер кузова вищезазначеного автомобіля перероблявся, після чого автомобіль ОСОБА_6 не придбав.

В той же час, прокурор у своєму клопотанні зазначив, що ОСОБА_6 є власником автомобіля ГАЗ 2402, д.р.н. НОМЕР_1 за договором купівлі-продажу, при цьому жодного доказу даного факту до матеріалів справи не долучив.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що долучена прокурором копія протоколу огляду місця події від 25.09.2020 не містить зазначення відомостей про заяву чи повідомлення на підставі яких проводився огляд місця події та не містять зазначення у протоколі, щодо виявлення та вилучення транспортного засобу у належній формі, відповідно до вимог шаблону, такі недоліки у протоколі огляду місця події взагалі ставлять під сумнів правомірність його проведення та подальшого вилучення транспортного засобу ГАЗ 2402, д.р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору з VIN: НОМЕР_2 .
Окрім цього, прокурором не було долучено до клопотання жодного доказу, який би доводив необхідність накладення арешту та наявність ризиків, не додано навіть постанови про призначення експертизи, необхідність в проведенні якої виникла в ході досудового розслідування.
Не містять матеріали справи також і постанови про визнання транспортного засобу ГАЗ 2402, д.р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору з VIN: НОМЕР_2 речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000134, внесеному до ЄРДР 26.09.2020.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що прокурором не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Окрім цього, слід звернути увагу й на те, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя враховує, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладено на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

З огляду на такі обставини, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що прокурором жодним чином не доведено навіть самої підстави вважати, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення.
В той же час, в обґрунтування необхідності арешту прокурором лише зазначено, що накладення на майно арешту є необхідним тому, що є реальна загроза приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання, а він потрібен для проведення експертизи, крім того, в разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та його можливе настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Проте, такі доводи прокурора на думку слідчого судді є лише цитуванням норм КПК України, та ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу жодним чином не підтверджує необхідності накладення арешту та наявності ризиків, оскільки не доводить існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не доводить, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та те, що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, що в даному випадку зроблено стороною обвинувачення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Крім того, прокурором не доведено слідчому судді, що саме позбавлення власника чи володільця майна права користуватись, розпоряджатись та відчужувати майно призведе до збереження автомобіля, який визнано речовим доказом, та незастосування такого крайнього заходу, як арешт майна, приведе до його знищення чи приховування.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що прокурором не доведено необхідність накладення арешту, та за таких обставин, законних підстав для задоволення клопотання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 131-132, 170-174, 369, 371, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ
В задоволені клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000134, внесеному до ЄРДР 26.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України відмовити повністю.

Негайно повернути тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «ГАЗ 2402», 1984 р.в., сірого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений 09.10.2020 о 08 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1