Провадження №1-кп/127/924/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.03.2020 за № 0000013,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

Прокурор вважає за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, свідків згідно з реєстром досудового розслідування.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, однак прокурором надано суду заяву останнього, згідно з якою він просив підготовче судове засідання провести у його відсутність. Суд враховує, що сторони кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні автентичність заяви потерпілого не оспорювали. Тому, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілого не призведе до суттєвого порушення його процесуальних прав.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 проти призначення судового розгляду не заперечували. При цьому підтримали подане 20.11.2020 до суду клопотання про повернення застави. Клопотання мотивоване тим, що строк дії застосованих до обвинуваченого обов`язків згідно з ухвалою слідчого судді про її застосування сплинув, однак орган досудового розслідування з відповідним клопотанням до суду (слідчого судді чи суду) не звертався. При цьому питання про звернення застави в дохід держави стороною обвинувачення також не ініційоване. Також у клопотанні зауважено, що необхідність залишення застави з метою забезпечення позову або відшкодування завданої шкоди відсутня, оскільки таких вимог заявлено не було і шкода не завдана.

Прокурор заперечила проти задоволення клопотання сторони захисту про повернення застави.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), тобто для затвердження угоди, повернення обвинувального акта прокурору, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження доцільно здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, свідків згідно з реєстром досудового розслідування.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_6 заставодавця про повернення застави, суд враховує таке.
Згідно з наданою суду копією ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020 до ОСОБА_5 у зазначеному кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 16.12 год. 30.08.2020. Одночасно суд визначив ОСОБА_5 заставу в розмірі 175760 грн., зазначивши, що у разі внесення застави ОСОБА_5 має бути негайно звільнений з-під варти, одночасно зобов`язаний: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
З наданої суду копії квитанції № 3 від 04.07.2020 випливає, що ОСОБА_6 внесла заставу в розмірі 175760 грн.
Також з наданої суду копії ухвали слідчого судді від 22.10.2020 випливає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про повернення внесеної застави суд відмовив. Ухвала мотивована тим, що запобіжний захід у вигляді застави є безстроковим запобіжним заходом, а також тим, що на час розгляду зазначеного клопотання кримінальне провадження передане до суду для його розгляду по суті, а тому слідчий суддя не уповноважений на здійснення судового контролю на зазначеній стадії кримінального провадження.
Не надаючи правову оцінку ухвали слідчого судді від 22.10.2020, яка набрала законної сили, суд вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для повернення застави, вважає за доцільне зауважити таке.
Відповідно до частини першої статті 176 КПК визначено види запобіжних заходів, якими є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. При цьому частиною другою статті 176 КПК визначено, що тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слід зауважити, що питання щодо затримання особи без ухвали слідчого судді регламентоване § 2 Глави 18 Розділу ІІ (статті 207-213) КПК, а тому не є предметом дослідження при вирішенні клопотання про наявність або відсутність правових підстав для повернення застави.
Натомість суд вважає за доцільне зауважити, що мета застосування запобіжного заходу визначена частиною першою статті 177 КПК, а саме забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з частиною першою статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Слід зауважити, що реченням другим частини першої статті 182 КПК регламентовано, що можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Правові підстави для звернення застави у дохід держави визначені частиною восьмою статті 182 КПК, а саме у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Відповідно до частини одинадцятої статті 182 КПК застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Слід зауважити, що реченням другим частини одинадцятої статті 182 КПК визначено, що застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Разом з тим, зі змісту речення третього частини одинадцятої статті 182 КПК випливає, що застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Отже, звернення застави на виконання вироку в частині майнових стягнень у зазначеному кримінальному провадженні не допускається, оскільки застава була внесена не обвинуваченим, а іншою особою, надані суду матеріали не свідчать про те, що заставодавцем надано згоду на звернення застави на виконання вироку в частині майнових стягнень, натомість подане заставодавцем клопотання свідчить про протилежне.
Суд також вважає за доцільне зауважити, що загальні засади застосування запобіжного заходу регламентовані статтею 194 КПК. Зокрема, частинами п`ятою та шостою статті 194 КПК визначено обов`язки, які слідчий суддя, суд вправі покласти на підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. При цьому частиною сьомою статті 194 КПК визначено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. Відповідно до речення другого частини сьомої статті 194 КПК у разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Зі змісту ж речення третього частини сьомої статті 194 КПК випливає, що після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Слід також зауважити, що частиною другою статті 196 КПК визначено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Згідно з приписами частини четвертої статті 196 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
Отже, сукупний аналіз наведених вище правових норм свідчить, що твердження захисника обвинуваченого про те, що строк дії застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави не ґрунтується на приписах кримінально-процесуального закону. Зокрема, як вже суд зазначив вище, законодавцем розмежовано поняття забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків (прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади) та виконання одного або кількох обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором (прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну).
Натомість суд вважає обґрунтованими твердження захисника обвинуваченого в тій частині, що покладені на обвинуваченого обов`язки застосованим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, сплинули. При цьому прокурором під час підготовчого судового засідання не доведено, що стороною обвинувачення були вжиті заходи, спрямовані на продовження застосованих до обвинуваченого обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК. Також суд вважає, що під час підготовчого судового засідання прокурором не підтверджено наявності правових підстав для звернення застави у дохід держави. Тому, зважаючи на ту обставину, що застава була внесена не обвинуваченим, а іншою особою, в підготовчому судовому засіданні не підтверджено наявності правових підстав для звернення внесеної застави у дохід держави, суд вважає, що клопотання заставодавця необхідно задовольнити.
Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта, згідно з яким ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.03.2020 за № 0000013, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 18 грудня 2020 року о 15.15 год.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Повернути ОСОБА_6 заставу в розмірі 175760 (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень, внесену 04.07.2020 на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2020.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: