Справа № 159/470/20
Провадження № 1-кп/159/174/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої

передбачається застосування

примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі судових засідань Ковельського міськрайонного суду Волинської області у відкритому судовомузасіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002021 від 01.11.2019 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, українця, громадянина України, без постійного місця реєстрації, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

за ознаками вчинення ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -
в с т а н о в и в :

03 лютого 2020 року до Ковельського міськрайонного суду Волинської області від Ковельської місцевої прокуратури надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002021 від 01.11.2019 року, стосовно ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 , одягнувши на голову заздалегідь підготовлені кепку чорного кольору, куртку темно-зеленого кольору та сонцезахисні окуляри темного кольору, 01 листопада 2019 року, близько 09 год. 30 хв., зайшов у приміщення закладу загальної середньої освіти "Ліцей № 7" м. Ковеля, що розташований по вул. Модеста Левицького, 1 в м. Ковелі Волинської області, після чого, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, піднявся на третій поверх ліцею, зайшов у приміщення учительської та, тримаючи в правій руці предмет, ззовні схожий на пістолет Макарова, спрямував ствол даного предмету у бік ОСОБА_8 . Після цього, погрожуючи ОСОБА_8 та присутнім разом з нею в учительській педагогам, що сприйняли цю погрозу як реальну, а саме - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , застосувати до останніх насильство, наказав усім присутнім віддати йому наявні у них кошти. Коли ОСОБА_8 повідомила, що грошей у неї немає, ОСОБА_5 , продовжуючи вимагати грошові кошти, направив предмет, ззовні схожий на пістолет Макарова, у сторону, де знаходилась ОСОБА_12 , яка повідомила останньому, що гроші у неї відсутні. Після чого ОСОБА_5 , тримаючи пістолет у руках, покинув приміщення учительської, а в подальшому і приміщення закладу загальної середньої освіти "Ліцей № 7" м. Ковеля.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 178 від 24 грудня 2019 року, на даний час ОСОБА_5 страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизотипового розладу із вираженими порушеннями асоціативного процесу мислення, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_5 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі шизотипового розладу із вираженими порушеннями асоціативного процесу мислення, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_5 ставиться у вину вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вказане клопотання та, вважаючи доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного суспільно небезпечного діяння, просив застосувати щодо останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Законний представник ОСОБА_5 ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення даного клопотання з тих мотивів, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного вище суспільно небезпечного діянняь органом досудового розслідування не доведена, а тому до нього не можуть бути застосовані такі заходи медичного характеру. Просили відмовити в задоволенні даного клопотання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, показання потерпілих та особу, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, дослідивши наявні серед матеріалів кримінального провадження письмові докази, суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного клопотання.

Так, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом .

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку (ч. 3 ст. 94 КК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно положень ч. 3 ст. 513 КПК України, встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

В ході судового розгляду даного клопотання судом встановлено, що в даному випадку суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено.

До такого висновку суд прийшов, виходячи з таких міркувань.

Як зазначалось раніше, ОСОБА_5 ставиться у вину вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, тобто вчинення розбою.

З об`єктивної сторони розбій вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним.

Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання. При цьому фізичне насильство може полягати у протиправному впливі не лише на зовнішні частини тіла потерпілого (механічне їх травмування), а й внутрішні (отруєння), а також в інших діях насильницького характеру, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я потерпілого (насильницьке тримання його в небезпечних для життя та здоров`я умовах).

Насильство при розбої застосовується до особи, яка зазнала нападу. Під такою особою слід розуміти власника майна, особу, у володінні чи під охороною якої перебуває майно, на яке здійснюється посягання, а так само інших осіб, які перебувають на місці вчинення розбою і можуть, на думку винного, перешкодити йому у заволодінні чужим майном.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження (останнє кваліфікується за ч. 4 ст. 187), а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).

Якщо застосування таких засобів було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, але не призвело до заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, вчинене треба кваліфікувати як розбій лише за умови, що винна особа усвідомлювала можливість заподіяння таких тілесних ушкоджень.

Психічне насильство при розбої полягає в погрозі негайно застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я або втратою працездатності).

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або її макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_5 суду показав, що в той день, напередодні свята "Хелловін", вирішив пожартувати над друзями, а тому вдома взяв муляж пістолета з-під горілки та вийшов на вулицю. Оскільки нікого з друзів на вулиці не зустрів, з метою пожартувати, вирішив зайти в школу № 7 м. Ковеля, оскільки там працював ОСОБА_15 , який його знав. Зайшовши у приміщення вчительської, де перебували педагоги, наставив цей пістолет та сказав: "Пограбування". У відповідь йому повідомили, що грошей немає. Серед педагогів був і ОСОБА_16 , однак останній його не впізнав. Оскільки присутні у вчительській лише здивувались такій його поведінці, а сміху з цього жарту, на що він розраховував, не було, тому він залишив приміщення вчительської. При цьому, будь-якої паніки, чи крику ніхто не піднімав, а залишивши приміщення вчительської, його ніхто не наздоганяв. Вказував, що така його поведінка були лише жартом, будь-якого умислу на заволодіння грошовими коштами він не мав.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, ґрунтується, в основному, на показаннях потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 .

Однак, показання зазначених потерпілих в судовому засіданні жодним чином не можуть бути покладені в основу висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння.
Так, будучи допитаною в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що в канікулярний період знаходилась в школі в приміщенні вчительської. Після 9-ї год. ранку до вчительської зайшов ОСОБА_5 , який був в кепці, плащі та темних окулярах. ОСОБА_5 зайшов у вчительську одночасно з ОСОБА_14 . Зайшовши у вчительську ОСОБА_5 сказав: "Це пограбування!". У відповідь на це вона повідомила йому, що зарано прийшов, зарплати ще не було. Що саме було в його руках не звернула уваги, бачила якийсь темний предмет. Потім їй повідомили колеги, що це був пістолет. При цьому ОСОБА_5 будь-яких погроз не висловлював, налякана його поведінкою вона не була, вважала, що це був знайомий ОСОБА_14 , а тому його дії сприйняла як жарт. Як саме він залишив приміщення вчительської не пам`ятає.
Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що в канікулярний період, близько 10-ї год. вона прийшла на роботу. Зайшовши у вчительську, поставила речі, побачила, що у вчительську зайшов чоловік, який був у куртці, окулярах та в кепці. Почула репліку ОСОБА_8 щодо відсутності зарплати. В руках цей чоловік тримав якусь темну річ. В цей момент не зрозуміла, що це була за річ. Вся ця ситуація тривала недовго, досить швидко він залишив приміщення. Після того, як цей чоловік залишив вчительську, приблизно через 5 хв. всі присутні почали обговорювати ситуацію, в зв`язку з чим в неї виник певний страх. Вказувала, що на грабіжника ця особа не була схожа.
Потерпілий ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_5 до цієї події бачив раніше два рази. В той день, вранці, він зайшов в учительську. При цьому він не бачив, що ОСОБА_5 зайшов до вчительської відразу за ним. ОСОБА_5 щось бурмотів, однак його розмови з іншими він не чув, оскільки був зайнятий розмовою з колегою. В руках ОСОБА_5 бачив предмет, схожий на пістолет, який був направлений перед собою. Як саме ОСОБА_5 залишив вчительську, не бачив. Про те, що останній вимагав гроші, дізнався від колег. Будь-якої загрози своєму життю чи здоров`ю в той момент, коли ОСОБА_5 перебував у вчительській, не відчував. Будь-яких претензій до ОСОБА_5 не має.
Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомила, що вона раніше зустрічалась з ОСОБА_5 . Останній незадовго до цієї події приходив до школи, питав, де вчительська, оскільки шукав ОСОБА_14 . В той день вона перебувала у вчительській, коли зайшов ОСОБА_5 та сказав "Давайте гроші!". У відповідь на це ОСОБА_8 сказала, що грошей ще немає та показала йому розрахункові листи, які були в неї. В той момент, коли відбувались ці події, вона сприйняла ситуацію як розіграш. Після того, як ОСОБА_5 вийшов, через деякий час всі почали обговорювати ситуацію, в зв`язку з чим в неї виник страх. Будь-яких претензій до ОСОБА_5 не має.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила, що в той день перебувала у вчительській разом з іншими колегами, однак нічого не чула та нічого не бачила, оскільки в цей час розмовляла по телефону. Про подію дізналась від колег після того, як ОСОБА_5 вийшов з вчительської, а колеги розповіли що сталось. Що саме відбувалось у вчительській, не зрозуміла.
Потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що в той день, точної дати не пам`ятає, вона перебувала у вчительській та писала журнал. У вчительську зайшов ОСОБА_5 , наставив на ОСОБА_12 предмет, схожий на пістолет, та запитав, чи є гроші. Остання сказала, що немає і порекомендувала приходити в інший день, після чого він залишив вчительську. Оскільки вона в цей час працювала, особливої уваги на те, що відбувалось, не звертала, то ситуацію не сприйняла серйозно. ОСОБА_5 на реального грабіжника не був схожий.
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримала колег в частині фактичних обставин справи. Вказувала, що предмет, який був в руках ОСОБА_5 вона сприйняла, як предмет, схожий на зброю. Проте, з ОСОБА_5 розмовляли лише ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , вона сиділа на значній відстані від нього, а тому думала, що це жарт. Після того, як ОСОБА_5 вийшов з учительської, через певний проміжок часу, ОСОБА_14 повідомив, що в ОСОБА_5 був справжній пістолет, в зв`язку з чим в неї виник певний страх. Будь-яких претензій до ОСОБА_5 не має.

Будучи допитаною в судовому засіданні 10.03.2020 року потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 01.11.2019 року, після 9-ї год. ранку зайшла в учительську. Через деякий час туди ж зайшов ОСОБА_5 та сказав: "Гроші сюди!". Потім від нього пролунала друга фраза: "Давайте гроші!". Оскільки в його руках був предмет, схожий на пістолет, його погрози сприйняла реально, в неї виник страх за своє життя та здоров`я. Після того, як ОСОБА_5 залишив вчительську, після обговорення ситуації з колегами, вона викликала поліцію.

Будучи повторно допитаною в судовому засіданні 17.11.2020 року потерпіла ОСОБА_4 дещо змінила свої показання, надані нею в судовому засіданні 10.03.2020 року. Так, не змінюючи показань в частині фактичних обставин справи, суду показала, що в той момент, як ОСОБА_5 перебував в учительській, все було спокійно, будь-якого насильства не було. Всі присутні в учительській сприйняли таку поведінку ОСОБА_5 по різному: хтось сприймав його поведінку, як жарт, хтось сприймав її спокійно. Подію почали обговорювати в учительській після того, як ОСОБА_5 залишив приміщення, та, прийнявши колективне рішення, за погодженням із заступником директора школи, вона викликала поліцію з метою, щоб подібне не повторилось в майбутньому. Особисто вона зрозуміла, що саме сталось, лише після того, як ОСОБА_5 вийшов з учительської. Саме в момент його перебування в учительській вона не відчула будь-якого страху, чи переживань за своє життя та здоров`я, а коли він вийшов були емоції. Потерпілою себе не вважає.

Таким чином, потерпіла ОСОБА_4 не підтримала свої показання, надані нею в судовому засіданні 10.03.2020 року, в тій частині, що вона відчувала в момент перебування ОСОБА_5 в приміщені вчительської страх чи переживання за своє життя та здоров`я.

В цілому, допитані в судовому засіданні всі потерпілі, в тому числі й ОСОБА_4 , не вважають себе саме потерпілими та вказували на те, що вони є лише свідками події.

Аналіз зазначених вище показань потерпілих дає підстави суду вважати, що останні своїм суб`єктивним сприйняттям ситуації, яка склалась, не підтвердили головний критерій реальності погрози, яка була висловлена ОСОБА_5 . Якщо певний страх чи певні переживання за своє життя та здоров`я в деяких потерпілих і мали місце, то такі емоції виникли в них після того, коли ОСОБА_5 залишив приміщення вчительської і їм після цього вже нічого не загрожувало. Сам момент "нападу" не охарактеризований потерпілими такими їх емоціями.

Таким чином, суб`єктивне сприйняття потерпілими погрози застосування ОСОБА_5 щодо них насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, показаннями самих потерпілих не підтверджується.

Крім цього, згідно вимог ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в день, коли подія мала місце, тобто 01.11.2019 року, в якості потерпілих до кримінального провадження було залучено лише ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і допитано їх в якості потерпілих. 02.11.2019 року до кримінального провадження в якості потерпілої було залучено ОСОБА_12 і допитано її в якості потерпілої. Решту потерпілих було залучено до кримінального провадження в такій якості лише 20.01.2020 року після їх допиту 01-02.11.2019 року в якості свідків.

В той же час, стороною обвинувачення не було надано в розпорядження суду ні відповідних постанов слідчого про визнання зазначених осіб потерпілими (з яких можна було б зробити відповідний висновок про доцільність та необхідність визнання їх потерпілими), ні їх письмових заяв про залучення цих осіб до провадження як потерпілих, ні їх письмової згоди на залучення їх до провадження в якості потерпілих.

За таких обставин, зважаючи на позицію самих потерпілих щодо їх процесуального становища в даному кримінальному провадженні, суд погоджується з доводами захисника та законного представника про те, що ці особи є лише свідками події.

Таким чином, фактично в даному випадку внаслідок діянь ОСОБА_5 , які мали місце саме 01.11.2019 року, відсутні потерпілі особи, що само по собі виключає наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Крім цього, обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, ґрунтується на письмових доказах (документах).

Так, в ході огляду місця події, що зафіксовано відповідним протоколом від 01.11.2020 року, було оглянуто приміщення вчительської в ліцеї № 7 м. Ковеля, в ході чого зафіксовано загальну обстановку на місці події, яка не порушена, встановлено відсутність камер відеоспостереження у даному приміщенні. В ході огляду місця події нічого не вилучалось, будь-яких слідів не виявлено /а.п. 47-48/.

Вказаний протокол огляду місця події жодним чином не підтверджує будь-яких фактичних обставин справи, а тому не може прийматись до уваги судом в якості доказу, що підтверджує обвинувачення. Даний документ може лише підтверджувати, що будь-яких активних дій, з порушенням загальної обстановки в приміщені будь-ким з учасників події, не відбувалось.

В ході огляду місця події, що зафіксовано відповідним протоколом огляду місця події від 01.11.2019 року з фототаблицями, який мав місце в АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 , зафіксовано загальну обстановку по місцю проживання останнього, виявлено та вилучено куртку, його взуття, сонцезахисні окуляри, кепку, флягу у вигляді пістолету /а.п. 49-53/.

В ході затримання 01.11.2019 року ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, в останнього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки "Мейзу" /а.п. 71-72/
Виявлені та вилучені в ході огляду місця події речі, а також вилучений в ході затримання особи мобільний телефон, у встановленому порядку оглянуті (протокол огляду речей від 21.01.2020 року) та визнані речовими доказами по кримінальному провадженні (постанова про визнання і приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу від 01.11.2019 року) /а.п. 54, 55-59/.

Однак, самі по собі, без сукупності з іншими доказами по кримінальному провадженні, вказані документи та здобуті речові докази в жодному випадку не підтверджують вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому діяння.

Будь-яких інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, стороною обвинувачення не надано хоча прокурор в судовому засіданні жодним чином не був обмежений в наданні таких доказів.

Таким чином, зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини справи, в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють питання застосування до особи примусових заходів медичного характеру, суд прийшов до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено той факт, що ОСОБА_5 вчинено суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України.

Тобто, стороною обвинувачення не доведено, що мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, що, в свою чергу, в силу вимог ч.ч. 1, 3 ст. 513 КПК України, виключає застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру.

Всі інші доводи прокурора в судовому засіданні не спростовують зазначених вище висновків суду, а тому суд відхиляє їх за безпідставністю.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_5 , у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, в силу вимог ст. 377 КПК України та аналогії закону, підлягає скасуванню, що тягне за собою його негайне звільнення із закладу, в якому він перебуває, з подальшим вирішенням питання про його лікування в порядку, визначеному ЦПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт, накладений на вилучене майно згідно ухвал слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2019 року, підлягає скасуванню з подальшим вирішенням долі цього майна в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі ст.ст. 19, 93, 94 КК України, керуючись ст.ст. 503, 512, 513 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002021 від 01.11.2019 року, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Кримінальне провадження № 0002021 від 01.11.2019 року закрити.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_5 , у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Комунального підприємства "Волинська обласна психіатрична лікарня смт. Олика" Волинської обласної ради - скасувати.

Арешт, накладений відповідно до ухвал слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2019 року, - скасувати.

Речові докази:

-декоративну флягу у формі пістолету, якапередана на зберігання до камери зберігання речових доказів Ковельського ВП ГУНП у Волинській області, - знищити;

-чорну кепку; темно-коричневу куртку; сонцезахисні окуляри коричневого кольору; чорного кольору туфлі ("UFO"); мобільний телефон марки "Мейзу" (ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 ), у якому знаходиться дві сім-картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Ковельського ВП ГУНП у Волинській області, - повернути ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 23 листопада 2020 року.

Головуючий ОСОБА_1