Справа №478/1653/20 пров. №1-в/478/346/2020
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
07 грудня 2020 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції спільне подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» та спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, засудженого 15.02.2010 року вироком Апеляційного суду Миколаївської області за ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією особистого майна, початок строку: 07.08.2009 року; кінець строку: 01.11.2022 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
З подання вбачається, що засуджений ОСОБА_5 відбуваючи призначене судом покарання зарекомендував себе позитивно. До праці ставиться сумлінно, вимог режиму утримання не порушує, має заохочення від адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», мав стягнення, які погашено у встановленому законом порядку. Посилаючись на те, що ОСОБА_5 відбув 3/4 призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в поданні ставиться на вирішення питання про застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Представник спостережної комісії при Казанківській РДА в судове засідання не з`явився надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, подання підтримує, не заперечує проти його задоволення.
Вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 , доводи представника ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», думку прокурора, який вважає подання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали особової справи засудженого та матеріали подання, суд приходе такого висновку.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 15.02.2010 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією особистого майна.
Відповідно до ст.12 КК України вказані злочини за своєю правовою кваліфікацією відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.03.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.08.2009 року по 13.05.2010 року за правилами, визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 02.07.2010 року.
Станом на 07.12.2020 року відбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання складає 12 років 1 місяць і 6 днів (з урахуванням заліку, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VІІІ), з 07.08.2009 року по 13.05.2010 року 9 місяців 6 днів), не відбутий строк покарання складає 1 рік 10 місяців і 25 днів.
Згідно довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 13.11.2020 року засуджений ОСОБА_5 має 5 заохочень: подяка н/в (20.11.2014 року); подяка н/в (18.06.2015 року); подяка (15.04.2020 року); подяка (15.07.2020 року); подяка (16.10.2020 року).
З зазначеної вище довідки вбачається, що засуджений ОСОБА_5 мав 18 стягнень, з яких: 2 - догани н/СІЗО (01.09.2009 року та 14.04.2010 року); 6 - ДІЗО 15 діб (05.08.2012 року, 27.05.2013 року, 29.06.2013 року, 28.06.2014 року, 28.10.2015 року та 11.10.2016 року); 1 - ДІЗО 3 доби (28.08.2013 року); 2 ПКТ 3 місяці (18.01.2014 року та 28.10.2016 року); 1 - ДІЗО 5 діб (07.06.2016 року); 6 - ДІЗО 14 діб (20.03.2017 року, 03.10.2018 року, 29.11.2018 року, 31.12.2018 року, 10.06.2019 року та 12.07.2019 року), які погашено у встановленому законом порядку.
Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 13.11.2020 року, засуджений ОСОБА_5 перебуваючи у СІЗО м. Миколаєва допускав порушення встановленого режиму утримання, за що мав стягнення, які погашено у встановленому законом порядку, до праці не залучався по незалежним від нього обставинам. Прибувши 02.07.2010 року до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №4, але згодом переведений до відділення №12 та працевлаштований за власним бажанням прибиральником на відділенні, приділяє достатню увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. Встановлений режим утримання порушував за що мав ряд стягнень, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, має заохочення за виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі. У скоєному злочині розкаюється в повній мірі, визначену судом міру покарання вважає справедливою. У відносинах з представниками адміністрації колонії завжди ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги без контролю. На профілактичному обліку не перебуває. Загальноосвітній рівень підвищує, на заходи виховного впливу реагує позитивно, завжди робить для себе правильні висновки. Приймає активну участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». У колективі засуджених відкритий, не скритний, не брехливий, дружні стосунки підтримує із особами виключно позитивної спрямованості. За характером: не конфліктний, цілеспрямований, спокійний, врівноважений. Рівень розвитку інтелекту відповідає отриманій освіті. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування, отриманням посилок та особистих побачень. Зовні завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується без контролю представників адміністрації, утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку.
З характеристик засудженого ОСОБА_5 , які містяться в матеріалах особової справи засудженого, від 07.07.2016 року, від 13.03.2018 року та від 24.05.2019 вбачається, що він безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, встановлений режим утримання порушує, за що має стягнення.
При цьому, рішеннями комісії Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» від 13.03.2018 року та від 24.05.2019 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено у замінні невідбутої частини покарання більш м`яким та в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не завжди здатний до самокерованої правослухняної поведінки.
Отже, ОСОБА_5 засуджений за вчинення тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, за період відбування покарання мав 5 заохочень, разом із тим, 18 разів допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які погашені у встановленому порядку, що, з урахуванням положень ст. 6 КВК України не може свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки.
При цьому, засуджений має позитивні зрушення, про що свідчить довідка (а.с. особ. спр.105, том 2) про те, що засуджений ОСОБА_5 з 17.07.2020 року приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», однак період, протягом якого відбулися ці зрушення, є занадто нетривалим.
На підставі викладеного вбачається, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання.
Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду подання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

В задоволенні спільного подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» та спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування щодо засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1