Справа №295/1154/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000021 від 21.01.2019р. стосовно

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

по обвинуваченню за ч.4 ст.407КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3 в режимі відео конференції з Шевченківським районним судом м.Дніпра

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 13 липня 2017 року оголошене не було.

Відповідно до вимог ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

01 липня 2017 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки.

01 липня 2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 157, солдата ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта 1 навчальної роти 1 навчального батальйону.

Згідно розпорядку дня затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 упродовж робочого дня тобто з 08 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. та з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 повинен перебувати на території військової частини НОМЕР_1 .

Однак, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду курсанта 1 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу відповідних командирів (начальників) та поважних причин, 13 липня 2017 року о 08 год. 00 хв., не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд за місцем свого колишнього проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням військових обов`язків до 18 січня 2019 року, коли самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразилися у нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю за обставин викладених в обвинуваченні, пояснив, що після укладення в 2017р. контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 на посаді курсанта до 12.07.2017. Так як мав проблеми зі спиною, а належну діагностику хвороби за місцем служби йому ніхто не надавав, тому поїхав додому в м. Камянське Дніпропетровської області, став проживати з матір`ю, допомагав по господарству та у вихованні молодшого брата, оскільки вітчим зловживає спиртними напоями. Коли його стали розшукувати прибув до військової прокуратури та у військову частину. У вчиненому розкаявся.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд відповідно до ст.349КПК України за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як особа характеризується позитивно за місцем проживання, посередньо по місцю служби, раніше не судимий, дає критичну оцінку своїм діям, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а тому суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства у зв`язку з чим призначає покарання в межах санкцій статті за якою він визнається винуватим, звільнивши на підставі ст.75КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст.76КК України обов`язків.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні. Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання за цим законом 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1