УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.09.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000274 від 22.09.2020, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що до ЧЧ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_4 ,в якій остання просить прийняти міри до невстановленої особи, яка 22.09.2020 біля 18:00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , (квартира на 5 поверсі), грубо порушила громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю (ЄО 18929).

Також до ЧЧ Таїровського ВП надійшов рапорт інспектора взводу №3 роти №2 БПОП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_5 про те, що 22.09.2020 року а/п Скіор-8001 отримав від чергового оператора «102» виклик про хуліганство, за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши на місце було встановлено, що невідомий чоловік за вказаною адресою підійшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та розбив скло у дверях, вів себе збуджено та агресивно, після чого направився до своєї квартири, яка розташована навпроти магазину у будинку АДРЕСА_2 .

Зачинивши двері з середини даний чоловік продовжував чинити хуліганські дії, а саме кидав з вікна свого балкону різноманітні речі, скляні бутилки, банки, посуд та інші речі, чим пошкодив припаркований автомобіль марки Део Сенс, д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме розбив заднє пасажирське скло, вмятини на криші автомобіля, тріснуте лобове скло. На прохання припинити протиправні дії та відчинити квартиру не реагував. Своїми протиправними діями вказаний чоловік сторив загрозу життю та здоров`ю оточуючих громадян та собі.

Співробітниками поліції була встановлена особистість даного чоловіка ОСОБА_6 , 1977 року народження, який раніше проходив лікування у медичних закладах з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади, переважно змішані внаслідок вживання алкоголю і канабіноїдів» та перебуває на обліку у психіатра і нарколога.

За вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000274 від 22.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
На вказану адресу направлено СОГ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, де дізнавачем-інспектором сектору дізнання Таїровського ВП Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом ОСОБА_7 , на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено невідкладний обшук квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_6 з метою врятування життя людей та майна, а також з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

При проведенні обшуку було виявлено та вилучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , закордонний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та медична довідка з ООМЦПЗ на ім`я ОСОБА_6 .

22.09.2020постановою дізнавача-інспектора сектору дізнання Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 виявлені та вилучені під час обшуку предмети, а саме - паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , закордонний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та медична довідка з ООМЦПЗ на ім`я ОСОБА_6 визнані речовими доказами по кримінальному провадженню, оскільки існує достатньо підстав вважати, що вищевказані предмети зберегли на собі сліди злочину, або були знаряддям його вчинення чи містять інші факти, котрі можуть бути використані як доказ факту, обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

У зв`язку з вищевказаним виникла необхідність в накладенні арешту на паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , закордонний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та медична довідка з ООМЦПЗ на ім`я ОСОБА_6 .

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті вище зазначеного документу, який визнаний речовим доказом та має суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Підставами арешту майна паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , закордонний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та медична довідка з ООМЦПЗ на ім`я ОСОБА_6 , відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є наявність розумних підозр, які свідчать про те що вказаний документ являється доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою накладення арешту згідно п.1, п.11 ч.2 ст.170 КПК України, на вищевказаний документ, є збереження речового доказу, яке має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, його арешт потрібен для позбавлення власників можливості відчужувати вказане майно, або псування, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, що в свою чергу в подальшому унеможливить прийняття законного, та об`єктивного рішення.

До суду надійшла заява про розгляд клопотання у відсутність прокурора.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку прокурора та власника, вважаю, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 року), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, вилучене при проведенні обшуку майно, а саме паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , закордонний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та медична довідка з ООМЦПЗ на ім`я ОСОБА_6 , яке визнано слідчим речовими доказами, є документами, які посвідчують особу ОСОБА_6 та стан його здоров`я, тобто не відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні, тобто який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором у клопотанні не доведено необхідність в накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, у зв`язку із чим клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000274 від 22.09.2020, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України відмовити.

Зобов`язати дізнавача-інспектора сектора дізнання Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області виконати вимоги п.2 ч.1 ст.169 КПК України та повернути вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1