Справа № 591/6708/20
Провадження № 1-кс/591/242/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся з клопотанням погодженим прокурором, яке мотивував тим, що слідчим управлінням проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000316 від 24.10.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.353, ч. 4 ст. 187 КК України, у якому оголошено про підозру ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а потерпілим подано цивільний позов. У період часу з 17-28 год 25.10.2020 по 00-11 год. 26.10.2020 у квартирі, що належить на праві власності ОСОБА_5 , на підставі ч.3 ст.233 КПК України було проведено обшук, за результатами якого тимчасово було вилучено майно: грошові кошти у сумі 9080 доларів США та 1890 Євро, взуття (ботинки, кеди, кросівки, мокасини, туфлі), ноутбук, планшет. Вказане майно визнано речовим доказом і слідча зверталась до слідчого судді з клопотанням про його арешт. Але, 30.10.2020 року ухвалою слідчого судді у задоволенні клопотання слідчого було відмовлено, а 20.01.2021 року Сумський апеляційний суд залишив апеляційну скаргу слідчого без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін. Оскільки після подачі клопотання про арешт майна з`явились нові обставини, які при винесенні рішення слідчим суддею та судом апеляційної інстанції не досліджувались, то просив: поновити процесуальні строки необхідні для направлення до суду клопотання про накладення арешту на майно у зв`язку з поважністю причини, а також - накласти арешт на вказане майно з метою збереження речових доказів, забезпечення конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Слідча та прокурор у судовому засіданні клопотання підтримали.
ОСОБА_5 та його захисники належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, але у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Від адвоката ОСОБА_7 на електронну адресу суду надійшло письмове заперечення на подане слідчим клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши учасників, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Як зазначалось вище, слідчий просив поновити строки для подачі даного клопотання про арешт майна, яке було вилучено під час проведення обшуку. Але, вважаю вказане клопотання необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам КПК України, з огляду на такі обставини.
Ч.1 ст.113 КПК передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) вчиняти процесуальні дії.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено..
У даному випадку, як вбачається з наданих документів, обшук у квартирі, що належить на праві власності ОСОБА_5 , під час якого вилучено майно, було проведено без ухвали слідчого судді у період часу з 17-28 год 25.10.2020 по 00-11 год. 26.10.2020.
27.10.2020 року слідчий звернувся з клопотанням про арешт вилученого під час обшуку майна до слідчого судді. Ухвалою слідчого судді Кролевецького районного суду Сумської області від 27.10.2020 вказане клопотання повернуто прокурору та встановлено 72 години для усунення недоліків.
29.10.2020 року слідчий подав клопотання, усунувши недоліки, а ухвалою слідчого судді Кролевецького районного суду Сумської області від 30.10.2020 року у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовлено.
06.11.2020 року прокурором було подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу слідчого судді. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 20.01.2021 року ухвалу слідчого судді Кролевецького районного суду Сумської області від 30.10.2020 року про відмову у накладенні арешту на майно залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Таким чином, вищезазначені обставини дають підстави стверджувати про те, що в даному випадку слідчий вчиняв процесуальні дії, а саме: подав клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучив в ході обшуку, у визначені законом строки (наступного після обшуку дня) і таке його клопотання вирішено по суті, але йому було відмовлено у задоволенні, оскільки клопотання не було обґрунтовано мотивами, які заслуговували на увагу слідчого судді, тобто через необґрунтованість.
Отже, очевидним є те, що у даному випадку слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна повторно, водночас строків для повторного звернення клопотання про арешт майна КПК не встановлює. Крім того, як загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що встановлені ст.132 КПК України, так і Глава 17 Розділу ІІ КПК України, яка регулює питання арешту майна, не містять заборон щодо повторного звернення з таким клопотанням.
За таких обставин, у даному випадку підстав для поновлення процесуальних строків немає, оскільки слідчий звернулась з клопотанням про поновлення тих строків, які КПК не встановлені, а подане повторно клопотання про арешт майна повинно розглядатись слідчим суддею у порядку визначеному ст.ст.132,170-173 КПК України.

Як з`ясовано під час розгляду такого клопотання, у СУ ГУНП в Сумській області виникла необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000316 від 24.10.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.2 ст.353 КК України, а саме - накласти арешт на вилучені під час обшуку:
-грошові кошти у сумі 9080 доларів США та 1890 Євро - з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення;
-взуття (ботинки, кеди, кросівки, мокасини, туфлі), ноутбук, планшет - з метою збереження речових доказів.
Додані до клопотання документи: протокол обшуку від 25.10.2020 року, Інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно, відомості про зареєстрованих осіб (а.с. 17-30) підтверджують те, що у даному випадку вказане майно було вилучено під час проведення обшуку у квартирі, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та у якій він зареєстрований і фактично проживає зі своєю родиною (дружиною і двома дітьми).

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для забезпечення цивільного позову, для забезпечення можливої конфіскації майна та для забезпечення збереження речовихї доказів.

Згідно п.3 ч.2, ч.5 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, і накладається з цієї підстави тільки на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, КПК не вимагає, щоб майно, на яке слідчий просить накласти арешт з метою забезпечення майбутньої конфіскації, мало відношення до кримінального провадження чи відповідало критеріям визначеним ст.98 КПК України. Такі критерії майна важливі у тому випадку, коли арешт накладається на майно з метою збереження його як речового доказу.

Коли ж у спосіб накладення арешту забезпечується можлива майбутня конфіскація майна, то відповідно до вищезазначених норм повинні бути у наявності дві обставини:

1)майно повинно бути власністю підозрюваного;

2)санкція статті, яку інкриміновано підозрюваному, передбачає конфіскацію майна як додаткове покарання.

Будь-яких інших вимог до майна та особи підозрюваного для накладення арешту з метою забезпечення майбутньої конфіскації чинний КПК не встановлює.

У даному випадку, згідно повідомлення від 25.10.2020 року (а.с. 9-10) ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, і санкція цієї статті передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

При цьому, 25.10.2020 року під час вилучення грошових коштів у квартирі, що належить на праві власності ОСОБА_5 , його дружина ОСОБА_9 заявляла, що ці кошти є власністю родини, які збирались протягом сімейного життя. Такі ж обставини зазначені і у запереченні на клопотання слідчого, які подані захисником адвокатом ОСОБА_7 .

Оскільки слідчим та прокурором не було доведено того, що уся вилучена під час обшуку сума грошових коштів ( 9080 доларів США та 1890 Євро) є особистою власністю ОСОБА_5 , то вважаю, що з урахуванням вказаних стороною захисту фактів щодо режиму вказаного майна і наявних доказів (протоколу обшуку, інформаційних листів щодо реєстрації і проживання родини ОСОБА_10 у квартирі, де проводився обшук) зазначені гроші є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_9 і їх частки є рівними, так як не було надано шлюбного договору чи інших доказів відступу від засади рівності часток подружжя.

А, оскільки, як вже зазначалось вище, арешт з метою забезпечення конфіскації може бути накладений тільки на майно, що належить підозрюваному, і при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, то приходжу до висновку, що в кримінальному провадженні №0000316 з метою забезпечення майбутньої конфіскації підлягає арешту не вся вилучена сума грошових коштів, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а лише 1/2 частина зазначеного майна, що є власністю підозрюваного ОСОБА_5 , а саме: 4540 доларів США (9080:2) та 945 Євро (1890:2).

Вказана позиція узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19).

Відповідно до п. 4 ч.2, ч.6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) і у цьому випадку арешт накладається на майно підозрюваного за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Тобто, і у випадку, коли слідчий просить накласти арешт з метою забезпечення цивільного позову, КПК не вимагає, щоб таке майно мало відношення до кримінального провадження чи відповідало критеріям визначеним ст.98 КПК України. Водночас, слідчий суддя перевіряє наявність двох обставин:

1) майно повинно бути власністю підозрюваного;

2) у кримінальному провадженні повинен бути заявлений цивільний позов, у якому наявні обґрунтування його розміру.

Будь-яких інших вимог до майна та особи підозрюваного для накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову чинний КПК не встановлює.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів, потерпілим ОСОБА_11 у вказаному кримінальному провадженні заявлений цивільний позов до ОСОБА_5 . Сума цивільного позову складає 500 000 грн.

Отже, в даному випадку встановлені передбачені законодавством підстави для накладення арешту на 1/2 частину вилучених під час обшуку грошових коштів, що є власністю підозрюваного ОСОБА_5 , а саме: 4540 доларів США (9080:2) та 945 Євро (1890:2), з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

При цьому, слід вважати необґрунтованими і такими, що не відповідають нормам КПК України і засадам кримінального провадження мотиви зазначені слідчим у клопотанні, а прокурором у судовому засіданні про те, що на усю суму грошових коштів, що була вилучена під час обшуку у квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_5 , слід накласти арешт з огляду на те, що на даний час триває перевірка причетності ОСОБА_5 до вчинення інших кримінальних правопорушень, предметом яких можуть бути гроші вилучені під час вищезазначеного обшуку.

Але, арешт майна відповідно до ч.1 ст.131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою забезпечення дієвості саме цього, а не іншого провадження.

При цьому, ч.2 ст.170 КПК України встановлено з якою метою накладається арешт, а ч.1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий та прокурор повинні доводити слідчому судді необхідність такого арешту у конкретному кримінальному провадженні, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК.

За таких обставин, перевірка особи до вчинення інших кримінальних правопорушень та пошук джерела отримання таких коштів з огляду на вказані норми, а також положення ч.3 ст.132 КПК України і засад кримінального провадження, визначених ст.ст. 9,16,17 КПК України, не є підставами чи метою заходу забезпечення кримінального провадження.

Пунктом 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів і в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, у тому числі ті, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В даному випадку, додані до клопотання протоколи обшуку від 25.10.2020 року, огляду від 05.11.2020, 09.11.2020 та 24.12.2020 року дають підстави вважати, що вилучені під час обшуку у квартирі, що належить на праві власності ОСОБА_5 , планшет і ноутбук можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За таких підстав, з метою збереження вказаного майна як речового доказу на них потрібно накласти арешт шляхом заборони власників та володільців майна користуватись і розпоряджатись ними.

Водночас, вважаю, що слідчим і прокурором ані у клопотанні, ані у судовому засіданні не доведено того, що взуття, яке було вилучено у квартирі ОСОБА_5 в смт Нова Водолага, має будь-яке відношення до подій, що мали місце у м.Кролевець Сумської області, і що таке взуття відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити через необґрунтованість.

Отже, враховуючи усі вищезазначені обставини клопотання слідчого про арешт майна підлягає частковому задоволенню, а саме: необхідно накласти арешт на зазначену частину грошових коштів з підстав визначених п.п.3,4, ч.2 ст.170 КПК України та на планшет і ноутбук згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а решта тимчасово вилученого майна: інша частина вилучених під час обшуку грошових коштів і взуття підлягає поверненню власникам.

Окрім питання накладення арешту, слідчий у клопотанні просила: у разі відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, при винесенні рішення вказати особу, якій необхідно передати на зберігання майно, яке є речовими доказами в провадженні, з покладенням на цю особу обов`язку їх зберігання у незмінному вигляді та необхідність надати на першу вимогу для проведення дослідження чи ознайомлення сторони захисту у порядку ст.290 КПК України та в подальшому до суду за місцем розгляду провадження по суті.

Слід зазначити, що до повноважень слідчого судді відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контрою за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В даному випадку ані в клопотанні, ані в судовому засіданні слідчий жодною нормою діючого КПК України такі прохання не обґрунтувала і не зазначила, якою нормою передбачено повноваження слідчого судді визначати відповідальну за збереження майна особу у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт майна та покладати на неї такі обов"язки.

Водночас, ч.5 ст.173 КПК України визначає відомості, які повинні бути зазначені в ухвалі слідчого судді, а відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, слідчий, зобов`язані неухильно додержуватися вимог КПК. При цьому, питання зберігання речових доказів визначено ст.100 КПК України, а наслідки відмови у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна і осіб, яким воно повертається у разі такої відмови, встановлено ст.169 КПК України.

Таким чином, вказане питання не відноситься до повноважень слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна, тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчої про поновлення строків звернення до суду для подання клопотання про арешт майна відмовити.
Клопотання слідчої про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на частину грошових коштів в сумі 4540 доларів США та 945 Євро, що належать ОСОБА_8 і були вилучені під час проведення обшуку 25-26 жовтня 2020 року у належній останньому квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обмеження у праві на розпорядження та користування з метою забезпечення конфіскації та відшкодування шкоди.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на решту суми грошових коштів були вилучені під час проведення обшуку 25-26 жовтня 2020 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 4540 доларів США та 945 Євро, що належать ОСОБА_9 , повернувши їх останній.

Накласти арешт на планшет марки Samsung чорного кольору, SM- T110; ноутбук марки Samsung чорного кольору моделі NP300ESE з позначенням Intel® 2.206HZ ОЗУ 400 TB сірого-чорного кольору, що були вилучені під час проведення обшуку 25-26 жовтня 2020 року у належній ОСОБА_5 квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обмеження у праві на розпорядження та користування з метою збереження як речових доказів.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на взуття чоловічого типу ботинки чорного кольору марки ЄССО 43 розміру, чоловічі ботинки чорного кольору DINTEX 2; 42 розміру чоловічі спортивні кеди коричневого кольору з надписом S. Oliver, мокасини сірого кольору без написів; ботинки шкіряний чорного кольору без надписів і розміру, ботинки чорного кольору з написом на підошві №9, туфлі коричневого кольору зі шнурками чорного кольору з розміром 42, туфлі чоловічі синього кольору з надписом на підошві MANSSTYLE без розміру, кросівки чорного кольору з надписом на підошві ANTA розмір 43, - що були вилучені під час проведення обшуку 25-26 жовтня 2020 року у належній ОСОБА_5 квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , повернувши їх останньому.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого про визначення відповідальної за збереження майна особи у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого ОСОБА_3 .
Ухвала про арешт майна виконується слідчим негайно.
Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1