У Х В А Л А

30 липня 2020 року м. Біла Церква

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника осіб, яким відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ; прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань № 2 в місті Біла Церква Київської областіскаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову від 23.07.2020 слідчого слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 про відмову у визнанні потерпілими по кримінальному провадженню № 0000811 від 20.03.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України,

У С Т А Н О В И В :

27.07.2020 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким відмовлено у задоволенні клопотання про визнання останніх потерпілими по кримінальному провадженню № 000081від 20.03.2019, звернулись до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київській області зі скаргою на дії та бездіяльність старшого слідчого слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати постанову від 23.07.2020 старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 про відмову у визнанні їх потерпілими у кримінальному провадженні № 000081 від 20.03.2019 за ознаками ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України, як незаконну та ухвалою слідчого судді визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілими по кримінальному провадженню № 000081 від 20.03.2019.

В обґрунтування зазначеної скарги вказали, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 21.01.2019 у ТОВ «ВІВАТ-ІНВЕС ПЛЮС» придбали нерухомість, а саме: нежитлову будівлю літ. А, загальною площею 324,1кв.м, нежитлову будівлю літ. Б, загальною площею 154,9кв.м., нежитлову будівлю літ. В, загальною площею 16,0 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому уклавши договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 , реєстровий № 143.

Однак на теперішній час слідчим відділом Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування відомості, по якому внесені 20.03.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000811 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що шляхом шахрайства, а саме незаконною перереєстрацією права власності, заволоділи невідомі особи нерухомим майном, нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить КУКОР «Навчально-курсовий комбінат», яке є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області в особі Київської обласної ради.

Отже, предметом злочинів по зазначеному кримінальному провадженню є нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , на яке в ході досудового розслідування накладений арешт та обмежено право у володінні та розпорядженні добросовісним набувачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме у повному розпорядженні придбаним майном, у зв`язку з чим останні вважають, що несуть збитки від зазначених обмежень, оскільки не можуть повноцінно розпоряджатися вказаним майном та отримувати вигоду та вважають, що від злочинних дій невідомих осіб також постраждали у зв`язку з чим звернулись до слідчого з клопотанням про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілими у кримінальному провадженні № 0000811 від 20.03.2019, на що слідчим винесена постанова від 23.07.2020 про відмову у залученні потерпілих, яку скаржники вважають незаконною та просять скасувати.

Представник скаржників адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав подану скаргу з викладених у ній підстав, просив вимоги скарги задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні вважала, що постанова старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 від 23.07.2020 є обґрунтованою та законної, вважала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не завдано матеріальної та матеріальної шкоди від придбання нерухомого майна, яке було незаконно вибуто із володіння КУКОР «Навчально-курсовий комбінат» і на теперішний час прокуратурою Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області проводяться намагання звернутися до суду з віндикаційним позовом про витребування нерухомого майна з незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в подальшому зможуть звернутися до ТОВ «ВІВАТ-ІНВЕС ПЛЮС», які їм продали зазначене нерухоме майно та стягнути понесені матеріальні збитки.

Слідчий суддя вислухавши доводи представника скаржників, позицію прокурора, дослідивши матеріали скарги та вивчивши витребувані матеріали кримінального провадження № 0000811 від 20.03.2019 приходить до наступних висновків.

В провадженні слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000811 від 20.03.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Статтею 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Пунктом 5 частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

В судовому засіданні встановлено, що старшим слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 на клопотання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання останніми потерпілими по кримінальному провадженню № 000081 від 20.03.2019, винесена постанова від 23.07.2020 про відмову у визнанні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілими у кримінальному провадженні № 000081 від 20.03.2019 за ознаками ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Таким чином, для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального документа. Разом із тим ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Отже, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У той же час, в порушення вимог ст. 55, 110 КПК України слідчим у постанові не наведено жодної очевидної, підтвердженої матеріалами провадження, підстави відмови у визнанні потерпілим.

Слідчим у постанові від 23.07.2020 про відмову у визнанні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілими у кримінальному провадженні № 000081 від 20.03.2019 не надано оцінки щодо можливості вповною мірою розпоряджатися придбаним нерухомим майном, як-то передача майна в оренду або його продаж, що потребує державної реєстрації, яка через заборону відчуження не надає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вільно володіти та розпоряджатися майном. Крім цього не проведена оцінка можливого завдання моральної шкоди ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 внаслідок наявності всіх незручностей пов`язаних з постійним перебуванням у правоохоронних органах та судах.

За таких обставин факт завдання майнової та моральної шкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внаслідок шахрайського заволодіння шляхом перереєстрації нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , які останні в подальшому придбали за певну суму, є очевидним, але не враховано слідчим при винесенні оскаржуваної постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк.

Постанова про відмову у визнанні потерпілими від 23.07.2020 була отримана представником осіб, яким відмовили у визнанні потерпілим та 27.07.2020 скарга подана до суду, а відтак скарга подана до суду у строк встановлений ст. 304 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про зобов`язання вчинити певну дію.

Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З огляду на положення КПК України слід дійти висновку про те, що органом досудового розслідування повинно бути вмотивовано рішення щодо відмови у визнанні потерпілим особи, яка звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення, оскільки на це вказують положення ст. 55 КПК України.

При цьому слід врахувати те, що наведені у постанові від 23.07.2020 обставини відсутності шкоди завданої кримінальним правопорушенням у вигляді придбання за власні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нерухомого майна, право власності на яке перед продажом останнім було незаконно перереєстровано невідомими особами, що призведе до витребування у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначеного нерухомого майна, належному власнику майна, а саме КУКОР «Навчально-курсовий комбінат», є безпідставними, оскільки із доданих до скарги документів вбачається зворотне.

За викладених обставин постанова від 23.07.2020 не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, заявлена вимога ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зобов`язання ухвалою суду, слідчих/прокурорів визнати останніх потерпілими у кримінальному провадженні переліком ст. 303 КПК України не визначена.

Згідно з приписами п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 1, 5 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

За змістом ч. 4 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017, по-різному вирішуються питання формулювання положень резолютивної частини ухвали слідчого судді в разі скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. В одних випадках слідчі судді постановляють рішення зобов`язати слідчого визнати скаржника потерпілим, а в інших обмежуються рішенням про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. Перший з наведених підходів не враховує положень кримінального процесуального законодавства, яке не передбачає прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим. Саме тому за умови скасування відповідних постанов слідчим суддям доцільно в резолютивній частині формулювати рішення лише про таке скасування.

Згідно з положень ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, серед іншого, про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання вчинити певну дію.

Таким чином, з огляду на викладені положення кримінального процесуального закону та роз`яснення, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог скарги про зобов`язання визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілими у кримінальному провадженні.

Вимога скаржників, викладених у їх клопотанні від 27.07.2020, слідчий суддя зазначає, що такі в межах розгляду даної скарги до задоволення не підлягають та переліком ст. 303 КПК України не визначені.

Виходячи з вищенаведеного та оцінюючи обґрунтованість поданої скарги, приймаючи до уваги, що в скарзі скаржником ставиться питання, що не входить в перелік рішень, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, а також не належить до повноважень слідчого судді, передбачених КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Водночас, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити скаржнику, що дана ухвала не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді або в іншому судовому порядку і не перешкоджає захисту прав особи, яка подала скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 303, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу осіб, яким відмовлено у визнанні потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову від 23.07.2020 слідчого слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 про відмову у визнанні потерпілими по кримінальному провадженню № 0000811 від 20.03.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України задовольнити частково.

Скасувати постанову від 23.07.2020 слідчого слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 про відмову у визнанні потерпілими по кримінальному провадженню № 0000811 від 20.03.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

В решті заявлених вимог відмовити.

Повний текст ухвали проголошений 03.08.2020 о 17.25 год. за адресою: м. Біла Церква, вул. Першотравнева, 4А, зал судового засідання № 1 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1