Ухвала
Іменем України

20 серпня 2020 р.

м. Київ
Справа №766/9048/18
Провадження № 51-3877 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 12 березня 2020 року щодо нього,
встановив:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 серпня 2018 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України. Постановлено привести у відповідність із законодавством України вирок Городищенського районного суду Волгоградської області Російської Федерації від 30 січня 2017 року відносно засудженого громадянина України ОСОБА_4 у відповідність до законодавства України та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до 9 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 березня 2016 року по 30 січня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 12 березня 2020 року вищезазначену ухвалу місцевого суду змінено. Постановлено визначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 3 ст. 68, ст. 69-1 КК України у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 березня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд у касаційному порядку оскаржуваного судового рішення з підстав неправильного зарахування строку відбування покарання у строк попереднього ув`язнення та у зв`язку із суворістю призначеного покарання.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, воно стосується питання, пов`язаного з виконанням вироку, і постановлене відповідно до Глави 46 «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб» КПК України.

З огляду на положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 7 ст. 610 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.
Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, про які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК України, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. З цього Кодексу.
Отже, системний аналіз зазначених норм КПК України вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів, постановлені відповідно до Глави 46 цього Кодексу, касаційному оскарженню не підлягають.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Крім того, касаційний суд звертає увагу засудженого, що вирішення судом питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання може бути вирішене під час виконання вироку судом, який його ухвалив, у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 12 березня 2020 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3