Провадження № 1-кп/752/1653/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0008245 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Катеринопіль Черкаської обл., громадянина України, українця, із середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

встановив:
Обвинувачений 29.09.2019 приблизно о 00 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , спровокував словесний конфлікт з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході словесного конфлікту, ОСОБА_3 , умисно, протиправно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , наніс один удар кулаком правої руки механізмом ззаду-вперед по горизонтальній лінії в область обличчя останнього. Внаслідок отриманого удару, ОСОБА_6 , втративши рівновагу, впав на землю. В свою чергу, ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні протиправні злочинні дії направлені на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , наніс один удар правою ногою механізмом ззаду-вперед в область грудної клітини ОСОБА_6 . Після цього, ОСОБА_3 , розуміючи протиправність своїх дій, покинув місце вчинення злочину.

Протиправними діями ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: садна на слизовій нижньої губи, синця на рівні 7-8 ребер, закритої травми грудної клітки - перелому 9, 10 ребер справа посереднє-пахвовій лінії з незначним розходженням уламків, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Тобто, ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, підтвердивши обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що у той день вони відпочивали у товариша у дитини на дні народження, він був за кермом, чекали поки дівчата подарунки знесуть в авто. Вони поки пішли відправити іншу людину на таксі, йшли до перехрестя у цей момент йшла компанія, один із яких зачепив його плечем. У нього почалась штовханина, його штовхнули, він перечепився, крикнув нецензурну лайку та побіг у вуличку. Він встав і побіг за ним, десь через метрів 30 той пропав із його поля зору. Він розвернувся та пішов назад, біля паркану стояла особа потерпілий. Він подивився на нього, та йому здалося, що це та особа із якою у нього до цього був конфлікт, та спитав у нецензурній формі чого той його штовхнув та втік. Потерпілий відповів, що чекає брата, в цей час він зрозумів, що брат це той другий, який втік. Він взяв потерпілого «за барки» почалась штовханина, він вдарив потерпілого правою рукою в область обличчя, і коли потерпілий падав він того ще ногою вдарив, а його руку в цей час хтось позаду тримав. Повернувся там були ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з якими він до цього був, вони його забрали під руки і вони пішли в сторону будинку. З ОСОБА_8 пішли додому, а ОСОБА_9 забрали дівчина. Через годину-півтори вони були у ОСОБА_8 вдома, зателефонувала дружина ОСОБА_10 та сказала, що вони в поліції, і вони поїхали до відділку. Питали, що було, вони все пояснили. У вчиненому розкаюється, просить суд суворо не карати. Вибачився перед потерпілим за скоєне.

Потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що дійсно все відбувалось так, як вказано в обвинувальному акті, та фактичні обставини ніким не оспорюються.

Суд, після виконання вимог ст. 348 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, у відповідності до ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються речових доказів, судових витрат, особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

При обранні покарання ОСОБА_3 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є нетяжким; данні про його особу, згідно яких він неофіційно працює, неодружений, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 та визначені у ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_3 наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що його обтяжує, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі, проте вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Що стосується позицій потерпілого ОСОБА_6 про призначення ОСОБА_3 покарання у виді суспільних робіт, що буде м`якшим ніж умовний термін, враховуючи визнання вини обвинуваченим та його розкаяння, а також його представника ОСОБА_7 щодо призначення обвинуваченому виправних робіт до 2-х років, враховуючи суть покарання, як виховного, то суд позбавлений можливості вийти за межі станції встановленої ч. 1 ст. 122 КК України, яка не передбачає такий вид покарання як громадські роботи, а покарання у виді виправних робіт не може бути застосовано до ОСОБА_3 у відповідності до ст. 57 КК України, оскільки останній офіційно не працює.

Підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом у відповідності до ст. 69 КК України суд не знаходить.

На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання щодо процесуальних витрат вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. 371, 370, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, -

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: - диск Verbatium DVD+R 4.7 GB, що міститься у матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати, в сумі 1974 (тисяча дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 70 коп. на залучення експерта згідно висновку № 042-2002-2019 від 23.10.2019.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1