Провадження №1-кс/369/2616/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Києво - Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003223 від 25.10.2020, за ознаками злочину (кримінального правопорушення), передбаченогоч. 4 ст. 160 КК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що у жовтні 2020 року, у невстановленому місці, у невстановлений час, ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виявили намір на пошук осіб для здійснення реалізації їх виборчого права на місцевих виборах, що мали відбутись 25 жовтня 2020 року за конкретно-визначеного кандидата за грошову винагороду у розмірі 700 гривень.
Після чого, ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 діючи згідно попередньої домовленості, реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання підшукали 23 особи із числа жителів міста Лисичанськ, Луганської області, яким завчасно придбали квитки на потяг зі сполученням «Северодонецьк-Київ».
Так, 24.10.2020 року в невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_9 та іншими визначеними особами потягом виїхали із міста Северодонецьк до міста Києва, де 25.10.2020 року прибули до міста Києва. В подальшому ОСОБА_8 , зустрів на Південному залізнодорожному вокзалі в м. Києві, вище вказаних осіб та розмістив їх у попередньо орендований автобус марки «IVECO» д.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 .
Після чого, вирушили до Києво-Святошинського району, Київської області з метою доставки їх до невстановлених на даний час в ході досудового слідства дільничних виборчих комісіях для подальшої реалізації свого виборчого права та здійснення голосування за конкретного кандидата на місцевих виборах за грошову винагороду де були затримані співробітниками поліції ГУ НП в Київській області.
Таким чином, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 160 КК України підозрюється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Северодонецьк, Луганської області, українець, громадянин України, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимий.

Підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 160 КК України обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В даному випадку ОСОБА_7 раніше не судимий та останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 160 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 необхідно застосувати з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують, що підозрюваний може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні,

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання, останній буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності за злочини передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років позбавлення волі. (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew. Moldova (Бекчиев проти Молдови).

Оцінюючи ризик переховування підозрюваного з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити наступне.

Так, підозрюваний проживає за межами Києво-Святошинського району, тобто на великій відстані від органу досудового розслідування, що свідчить про можливість зміни місця проживання.

Крім того, підозрюваний ніде не працює, тобто немає законного джерела доходів, що свідчить про те, що він зможе змінити місце проживання в будь-який час та переховуватися від органу досудового розслідування, а в подальшому і від суду.

Враховуючи ці обставини і тяжкість злочину, в якому він підозрюється, існує реальний ризик переховування підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_7 зможе впливати на свідків у кримінальному провадженні, необхідно зазначити наступне.

Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваному в ході розслідування стали відомі анкетні дані та місце проживання свідків. Перебуваючи не під вартою та знаючи про фактичне місце проживання свідків, підозрюваний може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань чи не з`являтись на допити, з метою уникнення відповідальності, а свідки на даний час не допитані безпосередньо судом. Такими своїми діями, підозрюваний зашкодить здійсненню належного досудового розслідування в розумні строки.

Крім того, на даний час в органу досудового розслідування є необхідність у проведенні ряду слідчих дій, встановлення інших осіб, які можуть бути свідками у даному кримінальному провадженні, а тому реальний ризик того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, буде здійснювати вплив на останніх.

Реальним є і ризик того, що при незастосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинить інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, щодо ОСОБА_12 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, застава, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно підозрюваного ОСОБА_12 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому слідчий просив задовольнити клопотання та застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Северодонецьк, Луганської області, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у арештному домі Державній установі «Київський слідчий ізолятор» терміном 60 діб.

В судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Підозрюваний та захисник проти вимог клопотання заперечували, та просили застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.
Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку осіб які брали участь у розгляді справи, суд приходить до висновку що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, вирішуючи питання стосовно клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
В своєму клопотанні слідчий, а також прокурор в судовому засіданні не довели, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Також слідчим та прокурором належним чином не обґрунтовано жодного ризику які б давали достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1,3,5 статті 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваногоОСОБА_7 винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого його підозрюється, даних про його особу, наявністю у нього постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 179, 181, 183, 194 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
У клопотанні слідчого СВ Києво - Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003223 від 25.10.2020, за ознаками злочину (кримінального правопорушення), передбаченогоч. 4 ст. 160 КК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Северодонецьк, Луганської області, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , в період доби з 22.00 год. вечора по 07.00 год. ранку наступного дня, в межах строків досудового розслідування, а саме до 23 грудня 2020 року, включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора у вказаному кримінальному провадженні за першою вимогою;
- перебувати за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 в період доби з 22 години 00 хвилин вечора по 07 годину 00 хвилин ранку наступного дня та не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, телефону;
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладення обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КК України визначити строком до 23 грудня 2020 року, включно в межах строків досудового розслідування.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1