Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3094/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Категорія ст. 115 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000910 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2020 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам, Німеччина, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, -

обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції невірно кваліфікував його дії, як замах на вбивство, оскільки його дії мають бути кваліфіковані як нанесення тяжких тілесних ушкоджень за ч.1 ст.121 КК України. Вказує, що призначаючи йому покарання суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність пом`якшуючих обставин, не надав належної оцінки тим обставинам, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, даним про його особу, а також тому, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати та перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення злочину, однак кваліфікуючи дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, надав їм неправильну юридичну оцінку, а також не надав належної оцінки показам обвинуваченого. Надає свою оцінку обставин справи та показам обвинуваченого, та вважає, що ОСОБА_9 не мав умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 , а тому його дії мають бути кваліфіковані, як нанесення тяжких тілесних ушкоджень за ч.1 ст.121 КК України. Вказує, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність пом`якшуючих обставин, не врахував, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, дані про його особу, а також те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 встановлено рахувати з моменту його затримання, а саме з 21 липня 2019 року.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 12 жовтня 2020 року включно, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення, починаючи з 21.07.2019 року по день вступу вироку в законну силу з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 в задоволення цивільного позову 11584 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 59 коп. матеріальної шкоди та 70 000 (сімдесят тисяч) гривень моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 21 липня 2019 року близько 04 години 30 хв. на зупинці громадського транспорту, що розташована біля магазину «Дарія» по вул. Леваневського, 25-А в м. Новоград-Волинський, між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 сприйняв слова ОСОБА_12 на свою адресу як образливі, на ґрунті чого у ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел спрямований на умисне вбивство ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , прослідував до квартири за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де він взяв кухонного ножа, яким мав намір вбити ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_9 із вказаним знаряддям злочину, повернувся на зупинку громадського транспорту біля магазину «Дарія» по вул. Леваневського 25-а в м. Новоград-Волинський, де продовжував перебувати ОСОБА_11 . Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_9 цілеспрямовано підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та клинком ножа, який він мав при собі в руці, умисно, зі значною силою прикладання, наніс три удари в місце розташування життєво важливих органів ОСОБА_11 , а саме два різкі удари в живіт останньому та один удар в область його грудної клітини, з наміром позбавити потерпілого життя, виконавши тим самим всі дій, які вважав за необхідне для доведення свого злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті ОСОБА_11 , до кінця.
Після цього ОСОБА_9 , став залишати місце скоєння кримінального правопорушення, однак був затриманий знайомими потерпілого.
Відповідно до висновку експерта № 621 від 28.08.2019 року, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини справа на рівні 4 міжребірря по середній ключичній лінії, що проникало к плевральну порожнину, з ушкодженням внутрішньої грудної артерії, середньої долі правої легені, перикарда, правого передсердя та двох колото-різаних поранень живота у здухвинній ділянці справа, що проникали у черевну порожнину, з ушкодженням брижі тонкої кишки в двох місцях, що супроводжувалися масивною крововтратою та геморагічним шоком тяжкого ступеня, які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Однак, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_9 , злочин не було доведено до кінця, так як потерпілий ОСОБА_11 від заподіяних йому тілесних ушкоджень не помер на місці, а був доставлений до лікувального закладу, де йому вчасно надали медичну допомогу.
В засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_11 та його представник не з`явилися, будучи повідомлені належним чином про час та місце апеляційного розгляду. Враховуючи думку сторін, колегія суддів вважає за можливе провадити апеляційний розгляд без участі потерпілого та його представника.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 в підтримання своїх апеляційних скарг, доводи прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в умисних діях, які виразились у закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_11 . Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та показав, що хотів спричинити лише тілесні ушкодження ОСОБА_11 . Пояснив, що знаходився біля магазину Дарія, де із знайомими розпивав спиртні напої. Між ним і потерпілим ОСОБА_13 виник конфлікт із-за того, що йому ОСОБА_13 зробив йому зауваження з приводу його нетверезого стану. Він образився, пішов додому, де взяв ніж і повернувся назад та спричинив даним ножем тілесні пошкодження Метельському, після чого був затриманий невідомими йому чоловіками, які утримували його до приїзду поліції. Вбивати Метельського не хотів, хотів лише налякати.
При апеляційному розгляді даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 надав аналогічні покази, уточнюючи, що злочин вчинив тому, що був у стані алкогольного сп`яніння і зауваження потерпілого сприйняв як образу.
Проте, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.
Фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення в апеляційних скаргах не оспорюються.
Доводи апелянтів щодо наявності підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та фактичних обставинах кримінального провадження, які були встановлені під час судового розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України та п. п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, діяння передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому, якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.
З огляду на вказані вимоги судом першої інстанції було враховано, що вибір обвинуваченим знаряддя злочину та заподіяння трьох тілесних ушкоджень в область життєво-важливих органів, а також послідовна поведінка обвинуваченого, вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_9 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 .
Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_9 не мав умислу на умисне вбивство потерпілого спростовуються показами потерпілого, свідків та матеріалами кримінального провадження, які узгоджуються між собою.
Встановлені під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 обставини кримінального правопорушення, зокрема, те, що він після конфлікту з потерпілим пішов додому, взяв ножа, повернувся та наніс потерпілому 3 удари в життєво-важливі органи, а після нанесення не вчинив жодної дії щодо надання першої медичної допомоги, а навпаки намагався залишити місце пригоди, переконливо свідчать про прямий умисел на заподіяння смерті потерпілому.
Доводи апелянтів про те, що з боку потерпілого мала місце протиправна поведінка стосовно ОСОБА_9 не можуть свідчити про відсутність в останнього прямого умислу на заподіяння смерті потерпілому.
Також, згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.
Отже, судом було вірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій та передбачав суспільно-небезпечні наслідки, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.
Вказання в апеляційній скарзі захисника про те, що суд визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні закінченого замаху на вбивство потерпілого з непрямим умислом, що суперечить нормам матеріального права, спростовується змістом мотивувальної частини вироку, згідно якої встановлені під час судового розгляду кримінального провадження обставини кримінального правопорушення свідчать про прямий умисел обвинуваченого на заподіяння смерті потерпілому.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає законних підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_9 в частині перекваліфікації його дій на ч.1 ст. 121 КК України.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України в межах санкції статті, за якою його засуджено, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зазначення апелянтами про неврахування судом того, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності та за місцем проживання останнього скарги на нього відсутні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини враховані судом першої інстанції.

Посилання апелянтів на неврахування судом пом`якшуючих обставин, а саме: визнання вини та щире каяття, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_9 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, не визнав як в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді кримінального провадження, про що також свідчить і зміст його апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.
Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2020 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим ОСОБА_9 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: