Справа №635/4308/20
Провадження по справі № 1-в/635/628/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника державної установи «Темнівська виправна колонія (№100) ОСОБА_3 про пом`якшення покарання у випадку, передбаченому ч.3 ст.74 КК України, відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 311, ч.1 ст. 70, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.
Вироком Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року у відношенні ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_4 покарання: за ч.2 ст. 309 КК України три роки позбавлення волі; за ч.1 ст. 311 КК України два роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 07 травня 2019 року.
Кінець строку відбування покарання 07 травня 2022 року.
Начальник державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про пом`якшення покарання у випадку, передбаченому ч.3 ст.74 КК України, в якому просить привести вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року, частково скасований вироком Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, відносно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII.
Прокурор, представник установи та засуджений в судове засідання не з`явилися. Представник установи та засуджений надали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд вказаної справи у їх відсутність. Прокурор клопотання підтримав, про надав відповідну заяву.
Відповідно до частини п`ятої статті 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Згідно з вимогами частини четвертої статі 107 КПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому розгляді фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали за клопотанням начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_3 , оглянувши матеріали особової справи на засудженого вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 311, ч.1 ст. 70, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.
Вироком Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року у відношенні ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_4 покарання: за ч.2 ст. 309 КК України три роки позбавлення волі; за ч.1 ст. 311 КК України два роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок залишений без змін.
Згідно із Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (надалі по тексту ? Закон № 2617-VIII), який набрав чинності з 01 липня 2020 року (крім пункту 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону), внесено зміни до Кримінального Кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, частин першої та другої статі 309 КК України, згідно з якими:
- незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту - караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років (ч.1 ст. 309 КК України);
- ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах, - караються штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років (ч. 2 ст. 309 КК України).
Частиною другою статті 309 КК України в редакції чинній до 01.07.2020, встановлювалась кримінальна відповідальність за дії, передбачені частиною першою даної статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.
Отже, диспозицією частини другої статті 309 КК України, в редакції Закону № 2617-VIII, не передбачено кримінальної відповідальності за незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.
За положеннями частини першої статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Частиною третьою статті 74 КК України передбачено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи, що ОСОБА_4 засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року, частково скасованим вироком Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, за ч.2 ст.309 КК України за діяння, вчинене до набрання чинності Законом № 2617-VIII, призначене покарання не відбув, суд приходить до висновку, що на нього поширюються положення частини першої статті 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.
Приймаючи до уваги, що з 01 липня 2020 року частина друга статті 309 КК України не передбачає кримінальної відповідальності за вчинення повторно дій, передбачених частиною першою даної статті, а інші кваліфікуючі ознаки, передбачені частиною другою статті 309 КК України (в редакції, чинній з 01.07.2020), у діях ОСОБА_4 , за які він зокрема засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року, частково скасованим вироком Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 309 КК України та які входять в сукупність злочинів, відсутні, суд приходить до висновку про необхідність приведення вказаного вироку в цій частині у відповідність до нового закону про кримінальну відповідальність шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_4 з частини другої на частину першу статті 309 КК України та пом`якшення призначеного покарання шляхом визначення останньому покарання за ч.1 ст. 309 КК України, згідно з правилами ч.1 ст.72 та ч.3 ст.74 КК України, у виді обмеження волі строком на 5 років.
Але, враховуючи, що остаточне покарання, за яким засуджений відбуває покарання, призначено вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року, частково скасованим вироком Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року за правилами ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, виходячи з вимог ч.1 ст.72, ч.3 ст.74 КК України, статочне покарання слід визначити у виді 5 років обмеження волі.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання начальника державної установи «Темнівська виправна колонія (№100) ОСОБА_5 про пом`якшення покарання у випадку, передбаченому ч.3 ст.74 КК України, відносно засудженого ОСОБА_4 задовольнити.
Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року, частково скасованим вироком Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року за ч.1 ст.309, ч.1 ст. 311 КК України.
Визначити ОСОБА_4 покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року, частково скасованим вироком Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року:

- за ч.1 ст.309 КК України у виді 5 (п`яти) років обмеження волі,

- за ч.1 ст.311 КК України раніше призначене у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Остаточне покарання ОСОБА_4 на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років обмеження волі.
Відповідно до ст. 72, ч. 3 ст. 74 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання у виді обмеження волі, визначеного даною ухвалою, покарання у виді позбавлення волі, відбуте за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2018 року, частково скасованим вироком Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.
Відповідно до статті 58 КВК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання у виді обмеження волі, визначеного даною ухвалою, час слідування під вартою до виправного центру за правилами, передбаченими у статті 72 КК України, - з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1