Справа № 991/7603/20
Провадження1-кс/991/7808/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м.Київ

Слідча суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих Державного бюро розслідувань (далі ДБР) щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР)

ВСТАНОВИЛА:

10 вересня 2020 року до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 (скаржника) на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Скаржник просить про таке:
1)визнати в діях слідчого ДБР ознаки злочину узв`язку із невиконанням обов`язків державної служби відповідно до виконання вимог п.4 стю.214 КПК України;

2)зобов`язати слідчого ДБР внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані за заявою , повідомити її номер через електронну пошту;

3)Прийняти окрему ухвалу щодо бездіяльності слідчого ДБР та направити її док керівника ДБР для вжиття заходів реагування.

Слідча суддя розглянула матеріали скарги та документи, що її обґрунтовують.

Обґрунтування скарги

Скаржник зазначив, що 07 вересня 2020 року він направив через електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 до ДБР м. Києва повідомлення про кримінальне правопорушення вчинені суддею Смілянського міського суду Черкаської області ОСОБА_4 , передбачених ст. 364, ч.2 ст. 375 КК України. У вказаному повідомленні ним було зазначено про ухвалення суддею незаконного рішення 14.08.2020 у справі № 691871/20, провадження 1 кс/703/694/20, а саме відмову у розгляді скарги на дії слідчого за пропущеним терміном на оскарження.

Зазначене повідомлення було отримано ДБР м. Києва 07 вересня 2020 року.

Скаржник вважає що уповноважені особи ДБР не вчинили дій щодо внесення відомостей до ЄРДР, хоча були зобов`язані це зробити відповідно до ст. 214 КПК України.

Ухвалою слідчої суддя від 10 вересня 2020 провадження по справі було відкрито, та визнано явку скаржника в судове засідання не обов`яковим ( за клопотання скаржника).

Мотивація суду
Слідчий ДБР у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги був повідомлений належним чином, що відповідно до вимог статті 306 КПК України не перешкоджає її розгляду.
Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, слідча суддя вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Слідчий (детектив) невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 1 ст. 214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення ( п. 4 ч. 5 ст.214 КПК України).
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Слідча суддя керується загальними засадами кримінального провадження, а саме принципами законності та верховенства права (пункти 1-2, частини 1 статті 7 КПК України). Слідча суддя також зазначає, що судове рішення повинно бути обґрунтованим і вмотивованим (частина 1 статті 370 КПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. Тому, при вирішенні питання щодо того, чи ДБР вчинило бездіяльність щодо заяви про кримінальне правопорушення, а також при оцінці обставин для винесення одного з рішень за результатами розгляду скарги, слідча суддя має посилатися на конкретні обставини та норми права.
Як вбачається з матеріалів скарги 07.09.2020 засобами електронного зв`язку ОСОБА_3 надіслав заяву про вчинення кримінальних правопорушень до ДБР м. Києва на електронну адресу , в якій просив внести відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення суддею Смілянського міського суду Черкаської області ОСОБА_4 , передбачених ст.364,ч.2 ст. 375 КК України
У цій заяві скаржник зазначив, що 14.08.2020 суддя ОСОБА_4 постановила завідомо незаконну ухвалу у справі № 691/871/20.
Дослідивши зміст заяви від 07.09.2020 та надані матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддею ОСОБА_4 кримінальних правопорушень.
Відомості, викладені скаржником у заяві, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці зазначених у заяві обставин, та зводяться до незгоди із прийнятими суддею рішенням.
Тобто питання, порушені в заяві про вчинене кримінальне правопорушення, є такими, що підлягають розгляду в порядку оскарження судового рішення.
При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Разом з цим, слідча суддя враховує, що згідно зі ст.129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Згідно з п.10 постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статтями 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання щодо невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, слідча суддя враховує Висновок Судової палати у кримінальних справах ВСУ щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, згідно якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч.1 ст.2 Кримінального кодексу України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
З огляду на викладене, оскільки заява ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Смілянського міського суду Черкаської області ОСОБА_4 відомостей , що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень,передбачених ст. 364, 375 КК України а фактично зводиться до незгоди із прийнятим суддею рішеннями при розгляді справи, слідча суддя дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні. Крім того статтю 375 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р/2020 від 11.06.2020
Щодо інших прохань скаржника, зазначених у пунктах 1,3 прохальної частини скарги, слідча суддя зазначає, що прийняття таких процесуальних рішень, про які просить скаржник, не передбачено КПК України на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Керуючись ст. 2, 7, 303-309, 372 КПК України, слідча суддя
п о с т а н о в и л а:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих Державного бюро розслідувань м. Києва щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 07.09.2020 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення на підставі Рішення Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17.06.2020 (у справі № 3-180/2018(1644/18).
Слідча суддя ОСОБА_1