ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №583/1078/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1810/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115, п.9,13 ч.2 ст.115 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

- потерпілого ОСОБА_9 ,

- представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові, в режимі відеконференції, кримінальне провадження №11кп/818/1810/20 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 січня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка, Сумської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, учня 1 курсу ПТУ №54 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

засуджено за:

- ч.1 ст.115 КК України на 15 років позбавлення волі;

- п.п.9, 13, ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання довічне позбавлення волі.

Як установив суд, 25.10.2017 р. близько 23 год. ОСОБА_8 перебував у гостях у свого товариша ОСОБА_11 , який проживав разом з матір`ю ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , де в спальній кімнаті будинку вживали спиртні напої.

Близько 02 год. 26.10.2017 року у ході спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_11 почав висловлюватися негативно в сторону покійної матері ОСОБА_8 , що обурило останнього. ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відчув себе приниженим та ображеним висловлюваннями товариша, внаслідок чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт.

Під час конфлікту, ОСОБА_8 , схопив зі столу ніж, який лежав поруч з ним з лівої сторони на комп`ютерному столі та, тримаючи його в лівій руці, умисно, з силою наніс клинком один удар в область шиї потерпілого, тобто в область розташування життєво-важливих органів людини, усвідомлюючи, що їх пошкодження призведе до смерті ОСОБА_11 і свідомо бажаючи її настання.

Від завданого удару ножем та отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 впав на підлогу.

Внаслідок зазначених умисних насильницьких дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно колото-різану рану шиї справа. Рана проникає в товщу м`яких тканин шиї з пошкодженням судин шиї та сонної артерії.

Вказане ушкодження стосовно до живих осіб несе ознаки тяжкого тілесного пошкодження, так як було небезпечними для життя в момент заподіяння.

В цей час, ОСОБА_12 , перебуваючи в іншій кімнаті будинку, почула крики свого сина ОСОБА_11 та, вибігши в коридор, помітила його без ознак життя на підлозі в спальній кімнаті, біля якого також знаходився ОСОБА_8 , який тримав в лівій руці скривавлений ніж. Побачивши свого сина, ОСОБА_12 стала наносити удари руками по голові ОСОБА_8 .

За цих обставин ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_12 стала небажаним свідком вчинення ним вбивства ОСОБА_11 , бажаючи приховати даний злочин, уникнути викриття, притягнення до відповідальності та покарання за вчинене, вирішив позбавити її життя.

Так, через короткий проміжок часу після вбивства ОСОБА_11 26.10.2017 року, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила вбивство, перекинув ніж з лівої руки вправу і наніс жінці один сильний удар клинком ножа в шию, після чого покинув місце злочину. Від отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_12 впала на підлогу і з коридору доповзла в залу на диван, де від завданого ОСОБА_8 ножового поранення шиї померла.

Внаслідок зазначених умисних насильницьких дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_12 заподіяні колото-різана рана шиї справа, синці шиї зліва, синці в області чола справа, садна лівої щоки, спинки носа. Рана проникає в товщу м`яких тканин шиї з пошкодженням судин шиї. Ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї справа стосовно до живих осіб несе ознаки тяжкого тілесного пошкодження, так як було небезпечним для життя в момент заподіяння, інші ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

26.10.2017 року труп ОСОБА_11 з ознаками насильницької смерті на підлозі та труп ОСОБА_12 на дивані зали житлового будинку АДРЕСА_3 виявлені ОСОБА_9 (батьком та чоловіком), який повідомив правоохоронні органи.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 121 від 26.11.2017 р., № 121-Д від 30.11.2017 р. смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаної рани шиї справа з ушкодженням м`яких тканин шиї, судин шиї, сонної артерії, яка привела до гострої крововтрати.

Таким чином, між виявленими тілесними ушкодженнями і фактом смерті ОСОБА_11 мається прямий причинний зв`язок.

Смерть ОСОБА_12 , відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 122 від 26.11.2017 р., № 121-Д від 30.11.2017 р. настала від колото-різаної рани шиї справа з ушкодженням м`яких тканин шиї, судин шиї, яка привела до гострої крововтрати.

Таким чином, між виявленими тілесними ушкодженнями і фактом смерті ОСОБА_12 мається прямий причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду. Зазначив, що він не причетний до вбивства потерпілих, оскільки дружив з ними з шести років та ніколи не конфліктував з ними. Наголосив, що під час досудового розслідування до нього застосовувалися незаконні методи слудства з боку працівників правоохоронних органів, яким він протистояти не зміг оскільки йому було лише 18 років, внаслідок чого він себе обмовив у цих злочинах. Указав, що вирок суду ґрунтується лише на його визнавальних показаннях, які він надав під час досудового розслідування. Відмічає, що характер завданих потерпілим тілесних ушкоджень доводить його непричетність, оскільки потерпілим завдані удари ножом у сону артерію, місцезнаходження якої йому не відоме. Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що під час судового розгляду суд порушив принцип змагальності сторін, оскільки безпідставно залишав без задоволення всі клопотання сторони захисту про проведення комісійної судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертизи, про допит свідків. Наголосив, що в основу вироку покладено визнавальні показання обвинуваченого, які він надавав під час досудового розслідування через те, що до нього застосовувався психологічний тиск, що судом перевірено належним чином не було. Указав, що обвинувачений фактично був затриманий о 09 годині ранку, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , однак протокол затримання був складений лише о 14 годині 07 хвилин, а захисника залучено лише з 16 години 05 хвилин. На думку захисника, наданий обвинуваченому захисник ОСОБА_13 , який брав участь під час проведення слідчого експерименту не добросовісно виконував свої обов`язки та фактично позбавив обвинуваченого права на захист. Крім того, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 не були роз`ясненні його права належним чином, а саме щодо можливості не свідчити проти себе на підставі ст.63 Конституції України.

Наголосив, що судово-медичні експертизи є упередженими та непрофесійними, оскільки мають істотні суперечності та неповноту, що також було підтверджено при допиті експерта ОСОБА_14 . Зазначив, що суд під час допиту зазначеного експерта фактично позбавив сторону захисту можливості допитати його, оскільки відхиляв майже всі запитання захисника без протесту сторони обвинувачення.

Указав, що за висновком судово-медичної (імунологічної) експертизи №1249 від 20.11.2017 року на шкарпетках ОСОБА_11 виявлено сліди крові, як від нього, так і від потерпілої ОСОБА_12 , що свідчить про те, що потерпіла була вбита першою та доводить неспроможність показань обвинуваченого під час слідчого експерименту.

Зазначив, що при отриманні ОСОБА_11 удару ножом у шию, з рани фонтанувала кров, однак на вилученому у ОСОБА_8 одязі жодних слідів крові, епітеліальних кліток та інших слідів потерпілого не виявлено, що доводить непричетність ОСОБА_8 до вбивства.

Наголосив, що у вироку суду не встановлено мотиву вчинення ОСОБА_8 злочину. На думку захисника про відсутність мотиву свідчить те, що ОСОБА_8 товаришував з ОСОБА_11 з самого дитинства, а його мати ОСОБА_12 була для нього дуже близькою людиною, оскільки фактично виростила його.

Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого у суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, потерпілого та його представника, про залишення вироку без змін, а апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, до якого належить і судове, підлягають доказуванню ряд обставин, що мають для нього значення, зокрема: час, місце, спосіб, форма вини та мотив вчинення кримінального правопорушення і ці обставини, згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України, повинні бути наведені у сформульованому у мотивувальній частині вироку обвинувачені, визнаному судом доведеним.

Цих вимог судом належним чином не додержано.

Як слідує із матеріалів провадження суд, формулюючи обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України, визнане доведеним, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не зазначив мотивів вчинення ОСОБА_8 цього кримінального правопорушення.

Отже суд не встановив і не зазначив у мотивувальній частині вироку передбачені ч.1 ст.91, п.2 ч.3 ст.374 КПК України обставини, які мають значення для кримінального провадження, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення, до якого згідно ч.1 ст.369 цього ж КПК відноситься вирок, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.3 ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог, передбачених п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, серед іншого, повинні бути зазначені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 12 червня 2008 року «Яременко проти України» зазначено, що «коли особа заявляє небезпідставну скаргу про жорстоке поводження з боку правоохоронних органів, має бути проведене ефективне офіційне розслідування, під час якого можна виявити та забезпечити показання винних осіб. Мінімальні стандарти, викладені в практиці Суду, передбачають проведення незалежного та безстороннього розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні».

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні заявив про застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування, зокрема психологічного тиску з боку працівників поліції, внаслідок чого обмовив себе. Про це ж зазначив письмово його захисник ОСОБА_7 (т.1 а.с.198-202).
Крім того, в ході всього судового розгляду сторона захисту неодноразово стверджувала про те, що ОСОБА_8 склав заяву про вчинення злочину та надав показання під час допиту та проведення слідчого експерименту під тиском співробітників поліції, який застосувався вранці 26.10.2017 року з 09-00 години до моменту прибуття захисника.

Однак судом зазначені заяви сторони захисту були залишені поза увагою та ніяких заходів для проведення ефективної перевірки заяв обвинуваченого вжито не було.

Висновки суду про відсутність впливу працівниками правоохоронних органів на ОСОБА_8 під час слідчих дій з метою примусити його дати визнавальні показання є передчасною, оскільки матеріали провадження не містять процесуально закріплених відповідних рішень компетентних органів про відсутність в діях працівників правоохоронних органів перевищення чи зловживання ними свої службових повноважень щодо обвинуваченого. Посилання суду на присутність захисника та понятих під час надання ОСОБА_8 заяви, його допиті та проведення слідчого експерименту, на спростування позиції захисту щодо застосування психологічного тиску є безпідставним, оскільки зазначені обставини мали місце вже після затримання обвинуваченого але до проведення за участі вищевказаних слідчих дій.

Крім того, судом не було вжито заходів передбачених п.2 ч.6 ст.206 КПК України, щодо необхідності надання доручення відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів і обставин щодо застосування до ОСОБА_8 працівниками правоохоронних органів незаконних методів слідства, про які наголошував обвинувачений.
До того ж судом першої інстанції залишилася не перевірена версія сторони захисту щодо фактичного затримання ОСОБА_8 о 09-00 годині 26.10.2017 року, оскільки не було допитано свідка сторони захисту ОСОБА_13 , про якого захисник неодноразово повідомляв суд.

Невжиття судом заходів для проведення ефективної перевірки заяви обвинуваченого суперечить установленим у статтях 8, 9 КПК України таким засадам кримінального судочинства, як верховенство права та законність, які передбачають застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. А така засада, як повага до людської гідності (ст.11 КПК України), забороняє під час кримінального провадження піддавати особу, зокрема, жорстокому або такому, що принижує гідність поводженню, вдаватися до погроз застосування такого поводження.

Вищенаведені порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 того ж КПК - є підставами для скасування вироку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження, оскільки в апеляційних скаргах не зазначено, які саме докази чи обставини дослідженні судом не повністю чи з якими порушеннями.

За таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбачених п.п.2, 10, 15 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою дотримання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення законності, презумпції невинуватості та доведеності вини, змагальності сторін, вмотивованості і обґрунтованості судового рішення, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням в суді першої інстанції нового розгляду.

Під час нового судового розгляду суду необхідно усунути вказані вище порушення вимог кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника і ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, колегія суддів не перевіряє.

Відповідно до вимог ст.331, ч.1 ст.197, п.3 ч. 1 ст. 419 КПК України, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п.1,4 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду та правоохоронних органів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2021 року.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_8 тримання під вартою, продовжити до 14 лютого 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: