ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2102/20 Справа № 198/638/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_5 , а також обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0000657, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с.м.т. Юр`ївка Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає по АДРЕСА_1 , із середньо-технічною освітою, не одружений, не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому за ч. 2 ст. 286 КК України обвинуваченні та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 200000 (двісті тисяч) гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
ОСОБА_6 04.07.2018 року приблизно о 14:40 - 15:00 годин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 217030», р/н НОМЕР_1 , з перевищенням максимально допустимої у населеному пункті швидкості, а саме зі швидкістю приблизно 100 км за годину, рухався по правій смузі вул. Центральна в с.м.т. Юр`ївка Дніпропетровської області від с. Жемчужне в напрямку с. Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області.
У вказаний час велосипедист ОСОБА_12 , 1957 року народження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним велосипедом марки «Аіст», рухався по вул. Центральна с.м.т. Юр`ївка Дніпропетровської області від с. Жемчужне в напрямку с. Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області, і не впевнившись, що це буде безпечним, та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, поступово змістився від лівого краю проїзної частини вул. Центральна с.м.т. Юр`ївка Дніпропетровської області в напрямку правої смуги, зайнявши яку, він продовжив рух далі у вказаному напрямку.
Під час руху, водій ОСОБА_6 не діяв таким чином щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити у межах видимості в напрямку руху небезпеку для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_12 , що керував велосипедом марки «Аіст», та наближався до правої смуги проїзної частини (передбаченої для руху у напрямку с. Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області), не застосував своєчасних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху, об`їзду перешкоди, та продовжив рух далі, наближаючись до вказаного велосипедиста.
В ході подальшого руху, у цих же умовах, навпроти будинку № 6 по вул. Центральна с.м.т. Юр`ївка Дніпропетровської області приблизно о 14:50 15:00 годин водій ОСОБА_6 на смузі руху в напрямку с. Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області допустив зіткнення правою передньою частиною керованого ним автомобіля марки «ВАЗ-217030», р/н НОМЕР_1 , із задньою частиною велосипеда марки «Аіст» під керуванням вказаного велосипедиста.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 був смертельно травмований.
Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.3, 12.4 ПДР України, в яких вказано:
п. 1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими».
п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».
п. 2.3 «б»: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».
п. 2.9 «а»: «Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.».
Порушення п. 12.3 ПДР України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання водієм ОСОБА_6 п. 12.3 ПДР України призвело до події згаданої дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_12 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від котрих 04.07.2018 року о 14:50 15:00 годин (на місці події) настала його смерть, а саме: сумісна тупа травма тіла; відкрита черепно-мозкова травма перелом кісток склепіння та основи черепу, розповсюдженні крововиливи під м`якими мозковими оболонками на всьому протязі, крововиливи у бічні шлуночки мозку, інфільтруючі крововиливи у товщі м`яких покровів голови у проекції потиличної ділянці по центру, у тім`яно-скронево-потиличній ділянці праворуч, скронево-потиличній ділянці ліворуч, тім`яній ділянці по центру, перелом шийного відділу хребта з повним розривом спинного мозку, перелом грудного відділу хребта з повним розривом спинного мозку, перелом грудини, уламковий перелом лівої ключиці, численні переломи ребер грудної клітини по різним анатомічним лініям з пошкодженням пристінкової плеври та обох легень, численні розриви селезінки, розриви правої та лівої частки печінки, закритий уламковий перелом правої плечової кістки, відкритий уламковий перелом лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у проекції нижньої третини, уламковий перелом лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у проекції верхньої третини, численні садна, синці забійні та рвані рани тулуба.
В апеляції:
- потерпіла просить змінити вирок в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у виді восьми років позбавлення волі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вказує, що обвинувачений категорично не визнавав своєї провини, заперечував причетність до злочину. Зазначає, що жодних пом`якшуючих покарання обставин немає. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно призначив обвинуваченому покарання набагато нижче максимального.
Також вказує в обґрунтування щодо моральної шкоди на те, що її чоловік матеріально забезпечував родину, надавав їй медичну допомогу, оскільки він лікар, а вона є інвалідом та не може обходитись без сторонньої допомоги.
- обвинувачений та його захисник просили скасувати вирок суду, а справу направити на новий розгляд.
В обґрунтування зазначили, що з першого судового засідання не велось належного технічного фіксування судового процесу.
Вказують на те, що суддя мав заявити собі самовідвід, оскільки вже слухав справу за ч. 1 ст. 121 КК України, в якій ОСОБА_6 мав статус потерплого, та суд призначив покарання за ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що на їх переконання свідчить про неупередженість судді щодо ОСОБА_6 .
Крім цього, вважають, що судом було порушено право на захист, так як в день ухвалення вироку, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 не підтримав свій первинний висновок, а підтвердив інший висновок, а тому на їх думку, суттєво змінився обсяг доказів, на яких ґрунтувалось обвинувачення. Захисником було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для можливості підготовки захисту, але судом було відмовлено в цьому клопотанні, чим, вважає захисник був позбавлений права заявити письмове клопотання про проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_14 , а заявивши усно суддя перебиваючи його вказала що у цьому клопотанні вже було відмовлено.
В апеляції сторони захисту також наголошують на наявність суперечностей між показами свідка ОСОБА_15 наданими ним на досудовому розслідуванні та в суді, та між слідчими експериментом за його участі та показами свідка ОСОБА_14 .
Заслухавши обвинуваченого та його захисників, які підтримали доводи та вимоги апеляції обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , проти апеляції потерпілої заперечували, прокурора, який загалом заперечував проти задоволення усіх апеляційних скарг, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційних скаргах і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи ствердження в апеляції сторони захисту про наявність підстав для самовідводу головуючого судді ОСОБА_1 з посиланням на його упередженість, вказуючи, що даний суддя приймав участь у розгляді іншої кримінальної справи відносно ОСОБА_16 , який обвинувачувався за ч.1 ст. 121 КК України, де обвинувачений ОСОБА_6 був потерпілим, колегія суддів, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, оскільки участь судді у іншій, не пов`язаній справі, відповідно до приписів ст. ст.75, 76 КПК України не є обставиною, що виключає участь даного судді у цьому кримінальному провадженні.
Щодо інших стверджень негативної поведінки судді, обмеження головуючим суддею здійснення захисником своїх обов`язків, наведених в апеляції стороною захисту, то такі ствердження матеріалами справи не підтверджено. Даних, які б свідчили про упередженість головуючого судді при розгляді даного кримінального провадження, апеляційним судом не виявлено.
Посилання в апеляційній скарзі захисника стосовно неналежного технічного фіксування судового засідання від 24 вересня 2018 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний журнал та звукозапис судового засідання від 24 вересня 2018 року, відповідно до яких усі дії зафіксовано належним чином та без розривів в часі, як на це посилається захисник.
Стосовно доводів апеляційної скарги сторони захисту на порушення права обвинуваченого на захист з посиланням на те, що після допиту експерта захиснику не надано було судом часу на підготовку до захисту, колегія суддів також, вважає безпідставним і таким, що суперечить фактичним обставинам кримінального провадження і не узгоджується з нормами закону.
Як слідує із стверджень сторони захисту в апеляційній скарзі, захисник після допиту ОСОБА_6 , експерта ОСОБА_13 просив відкласти справу для підготовки клопотання про проведення слідчого експерименту з водієм автомобіля, та після відмови заявив клопотання про проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 , який керував автомобілем Мазда 323, автомобіль якого в момент зіткнення автомобіля ОСОБА_6 та велосипедиста, знаходився в 3-4 метрах від потерпілого велосипедиста, однак йому було відмовлено, і коли він знову заявив клопотання про відкладення справи, це клопотання проігнорували.
Проте, перевіряючи дані ствердження сторони захисту, встановлено, що вони не зовсім відповідають дійсності.
За приписами ч. 3 статті 333 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії тільки у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом.
Відповідно до журналу судового засідання від 14.05.2020 року, вислухавши думку усіх учасників кримінального провадження, судом відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , як на надання перерви для складання письмового клопотання так і на призначення проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 з підстав відсутності необхідності в проведенні такого слідчого експерименту, що в повній мірі відповідає обставинам кримінального провадження і узгоджується з вимогами вказаної норми закону.
Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вказаного журналу судового засідання, після розгляду зазначених клопотань, суд з`ясовував питання про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, де усі учасники, у тому числі і обвинувачений та його захисник не заперечували проти цього, а раніше давали згоду на порядок і обсяг дослідження доказів, що також спростовує ствердження в апеляції сторони захисту про зміну судом у вироку обсягу доказів, якими попідвереджується вина ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для визнання порушення права на захист обвинуваченого у даному випадку.
Інших обґрунтованих доводів і об`єктивних законних підстав для проведення повторних слідчих експериментів стороною захисту в апеляції не наведено і в апеляційній інстанції не надано. А тому, колегія суддів з цього приводу не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли чи перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок.
Також доводи апеляційної скарги щодо порушення права обвинуваченого на захист, з підстав не надання часу на ознайомлення із висновком експерта № 11/10.1/1248 від 31 січня 2020 року, є безпідставними.
Згідно матеріалів кримінального провадження, вказаний вище висновок експерта надійшов до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області 11 лютого 2020 року. Оскаржуваний вирок суду був ухвалений 14 травня 2020 року, а тому, колегія суддів, при зазначеному не вбачає порушення чи обмеження сторони захисту в їх правах, оскільки сторона захисту мала досить достатньо часу (більше трьох місяців) для ознайомлення із цим висновком і підготовки позиції захисту, з урахуванням обставин, викладених у цьому висновку, як на це вказано ними в апеляції.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Дані вимоги закону судом першої інстанції при ухвалені вироку були дотримані.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який виразився в порушенні безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Так, з показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_15 які були очевидцями події, слідує, що останні підтвердили ту обставину, що 04 липня 2018 року, у проміжок часу з 14.00 до 15.00 години, на проїзній частині вул. Центральна с.м.т. Юр`ївка Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода, одним із учасником котрої був велосипедист та водій ОСОБА_6 .

Також свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 зазначали, що в час ДТП швидкість руху автомобіля марки «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_6 складала близько 100 км/год.
Крім цього, свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які були пасажирами автомобіля марки «ВАЗ», р/н НОМЕР_1 , підтвердили ту обставину, що 04 липня 2018 року, у проміжок часу з 14.40 до 15.00 годину, на проїзній частині вул. Центральна с.м.т. Юр`ївка Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода зіткнення велосипедиста та автомобіля марки «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_6 , що рухався від с. Жемчужне Юр`ївського району Дніпропетровської області в напрямку с. Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області, м. Павлоград Дніпропетровської області.
Посилання в апеляції сторони захисту на суперечливість показів свідка ОСОБА_15 наданими ним на досудовому розслідуванні та в судовому засіданні, колегія суддів не бере до уваги, оскільки за правилами статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо та показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому покази цього свідка надані ним на досудовому розслідуванні суд до уваги не бере.
Щодо посилання на те, що покази вказаного свідка суперечать показам свідка ОСОБА_14 то вони також є безпідставними і необґрунтованими та такими, які фактично зводяться до переоцінки цих доказів і суб`єктивному їх тлумаченню.
Надані покази вказаних вище свідків у суді першої інстанції узгоджуються між собою і не мають суттєвих суперечностей та розбіжностей. Даних, які б свідчили про неправдивість цих показів, колегією суддів не встановлено.
Крім того, покази свідків узгоджуються з іншими доказами дослідженими судом першої інстанції у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду місця ДТП від 04 липня 2018 року та фототаблиці, де зафіксовано місце ДТП, схема ДТП, пошкодження транспортних засобів, локалізація їх механічних пошкоджень .
За дослідженим у суді першої інстанції висновком судово-медичної експертизи № 447 від 30 липня 2018 року, ОСОБА_12 , були спричинені, по єдиному механізму, тяжкі тілесні ушкодження від котрих настала його смерть. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , більш вірогідно, що в момент первинного контакту з автомобілем марки «ВАЗ-217030» він був повернутий задньою поверхнею тіла.
За висновками судової транспортно-трасологічної експертизи №5/10.4/515 від 09 серпня 2018 року, форма, локалізація, напрямок утворення ушкоджень автомобіля «ВАЗ-217030» та велосипеда «Аіст» збігаються в тому випадку, якщо при первинному контактуванні їхні повздовжні вісі перебували під кутом 160? ± 5? відносно повздовжньої вісі автомобіля. Місце зіткнення автомобіля «ВАЗ-217030» та велосипеда «Аіст» в повздовжньому напрямку розташоване на правій смузі проїзної частини дороги на деякій відстані перед уламком від переднього бамперу автомобіля зеленого кольору за напрямком руху в бік с.Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області. Під час первинного контакту перекриття автомобіля «ВАЗ-217030» та велосипеда становило від 0,3 до 0,5 м.
Судом першої інстанції також був допитаний експерт ОСОБА_25 , який підтвердив зазначені висновки судової транспортно-трасологічної експертиз, вказуючи на їх об`єктивність і правильність.
Судом було встановлено, що висновки судової транспортно-трасологічної експертизи в частині переліку учасників ДТП, напрямку та траєкторії руху велосипедиста ОСОБА_12 і автомобіля марки «ВАЗ» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 , в момент їх контакта, співвідносяться з доказами наведеними судом у вироку. Висновок цієї експертизи стосовно місця ДТП права смуга проїзної частини дороги за напрямком руху в бік с.Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області, також узгоджується з показами обвинуваченого ОСОБА_6 і не вступає у протиріччя з доказами дослідженими судом, що в повній мірі відповідає матеріалам і фактичним обставинам кримінального провадження.
Судом ретельно перевірялися усі обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема з`ясування моменту настання об`єктивної можливості для водія ОСОБА_6 виявити на проїзній частині дороги велосипедиста ОСОБА_12 з врахуванням траєкторії руху останнього, на що посилається в апеляції і сторона захисту.
Так судом для з`ясування вказаних обставин, у відповідності до ч.ч. 3,4 ст. 333 КПК України, проведені слідчі експерименти з обвинуваченим ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_15 та за ухвалою суду проведена судова автотехнічна експертиза №11/10.1/1248 від 31.01.2020 року, згідно якої в даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «ВАЗ-217030», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.3 та 12.4 ПДР України та ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипед «Аіст», шляхом зниження швидкості руху автомобіля в робочому режимі до швидкості руху велосипеда «Аіст» та навіть зупинки до місця наїзду.
Водій велосипеда «Аіст» ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР України та технічна можливість уникнути зіткнення з транспортним засобом для водія велосипеда «Аіст» ОСОБА_12 встановлювалася виконанням ним вимог п.10.1 ПДР України та для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати.
За цим висновком при заданому механізмові події, дії водія автомобіля ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. А також при заданому механізмові події, дії водія велосипеда «Аіст» ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Будучи допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 висновки зазначеної судової автотехнічної експертизи від 31.01.2020 року підтвердив, наполягаючи на їх об`єктивності, правильності.
Оцінюючи докази в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, суд першої інстанції не ставлячи під сумнів порушення ПДР України (п.10.1) потерпілим, який створив небезпеку для дорожнього руху, дійшов висновку, що незалежно від причин виникнення небезпеки для руху, водій ОСОБА_6 був зобов`язаний виконати п.12.3 ПДР України і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, і саме ці порушення знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він в повній мірі є законним, об`єктивним і таким що повністю відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Окрім того, за свідченнями експерта ОСОБА_13 , він підтримуючи висновки судової автотехнічної експертизи від 31.01.2020 року вказував на те, що судова автотехнічна експертиза №9/10.1/79 від 13.08.2018 року виконана на підставі вихідних даних наданих слідчим, однак без врахування відомостей, встановлених під час слідчих експериментів з обвинуваченим і свідком ОСОБА_15 , проведених на стадії судового провадження на виконання ухвали суду. Отримані на стадії судового розгляду (шляхом проведення слідчих експериментів) відомості, оцінені саме у експертному висновку №11/10.1/1248 від 31.01.2020 року.
Погодившись з висновком судової автотехнічної експертизи від 31.01.2020 року, суд відхилив висновки судової автотехнічної експертизи від 13.08.2018 року, оскільки це експертне дослідження проведене без врахування фактичних даних, пов`язаних із моментом настання об`єктивної можливості для водія ОСОБА_6 виявити на проїзній частині велосипедиста ОСОБА_12 , встановлених під час судового провадження.
Отже, наведене спростовує доводи сторони захисту, що суд не усунув наявні суперечності в проведених експертизах і в самій експертизі яку взяв до уваги.
При обґрунтуванні і наведені мотивів свого висновку, суд правильно послався також на п.1.10 Розділу 1 «Загальні положення» ПДР України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, де визначено, що небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.
Таким чином, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який виразився в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.
Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілої з приводу призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, з посиланням на невідповідність призначеного судом покарання обвинуваченому ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів не вважає їх досить переконливими і обґрунтованими для їх задоволення.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно вироку, при обранні міри і розміру покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за колишнім місцем роботи характеризується позитивно.

Обтяжуючою покарання обставиною для ОСОБА_6 суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Пом`якшуючих покарання обставин судом не було встановлено.
Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції не знайшов, з чим погоджується і колегія суддів, на переконання якої, покарання призначене обвинуваченому судом першої інстанції в межах санкції інкримінованого злочину, розмір якого в повній мірі є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Щодо посилання потерпілої, на те, що ОСОБА_6 категорично не визнавав своєї провини, заперечував причетність до злочину, то це є його право мати таку позицію захисту, і сама по собі така обставина не може бути достатньою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
Відсутність обставин які пом`якшують покарання, при призначенні судом покарання обвинуваченому як наведено вище враховано.
Вимоги потерпілої щодо необхідності задоволення позовних вимог в повному обсязі, колегія суддів також, вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки під час ухвалення вироку в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. з ОСОБА_6 , суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов вказаного висновку та визначив, що не можна вважати таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості заявлений ОСОБА_5 розмір компенсації за моральну шкоду в сумі 500 000 гривень, оскільки наведені засади цивільного законодавства полягають у закріпленні можливості адекватного та сумлінного захисту порушеного права, з дотриманням прав та інтересів інших осіб.
Судом при визначенні розміру моральної шкоди враховано, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого, ОСОБА_5 завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, зумовлених втратою члена сім`ї, вимушеній зміні звичайного способу життя.
Таким чином, суд в повній мірі врахував всі вище зазначені обставини, у тому числі і ті на які посилається в апеляції потерпіла, а тому, колегія суддів, вважає висновок суду про задоволення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. є справедливим, необхідним та достатнім для компенсування завданих страждань потерпілій ОСОБА_5 .
З огляду на вищевказане, підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та потерпілої, відсутні, оскільки, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а висновки у судовому рішенні прямо випливають з аргументації, є чіткими, не допускають неоднозначного трактування, а тому, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, а також апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення.
Вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4