Справа № 359/4211/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2987/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, до засудження непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого: вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2015 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.309, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі; ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2016 року застосовано Закон від 26.11.2015 року №838-VIIIта зараховано в строк відбування покарання період з 14.08.2015 року по 24.12.2015 року, -

Зазначена ухвала обґрунтована тим, що хоч засуджений ОСОБА_7 і має погашені стягнення у встановленому законом порядку, проте своєю поведінкою, не довів своє виправлення, а тому застосування по відношенню до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що ухвала є незаконною, оскільки вона не ґрунтується на матеріалах справи. Засуджений вказує, що він має низку заохочень, а дисциплінарні стягнення отримані ним, вже погашено в установленому законом порядку. Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що його батько пенсійного віку хворий на рак, та він має десятирічного сина.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Засуджений ОСОБА_7 належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про його участь в судовому засіданні та про відкладення судового засідання не надіслав.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі засудженого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду провадження без участі ОСОБА_7 .

Як вбачається з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності з п.2 ч.1 ст.537 КПК України суду надано право під час виконання вироків вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з п.2 ч.3 ст.81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не двох третин строку призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці полягає в добросовісному ставленні до виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів, сплата податків та інших обов`язкових платежів. Особа повинна брати участь у суспільно корисній праці в одній із існуючих організаційно-правових форм (робота за наймом, участь у підприємництві, виконання роботи за цивільно-правовими договорами, індивідуальна праця).

Судом першої інстанції під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч.2 ст. 309, ч.4 ст.70, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2016 року застосовано Закон України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ та зараховано в строк відбування покарання період з 14.08.2015 року по 24.12.2015 року.
Відповідно до ст.12 КК України вчинені засудженим ОСОБА_7 злочини є тяжкими.
Початок строку відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 - 14.08.2015, а закінчення 04.04.2021 року.
Засуджений ОСОБА_7 міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 18.08.2015 року.
Під час перебування в ДУ «Київському слідчий ізолятор» засуджений зарекомендував себе посередньо. Стягнень та заохочень не мав.
В ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» ОСОБА_7 відбуває покарання з 21.01.2016 року. За час відбування покарання засуджений зарекомендував себе посередньо, має 11 стягнень, які погашені в установленому законом порядку. З квітня 2019 року працевлаштований на виробничій зоні установи. Відношення до праці сумлінне. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, але не завжди має охайний вигляд. Згідно вироку має позов, але виконавчий лист до установи не надходив. Вину за вироком суду визнав.
Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Крім того, саме по собі відбуття строку покарання, передбаченого п.2 ч.3 ст.81 КК України, не може бути беззаперечною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги засудженого і приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав однозначно стверджувати про виправлення ОСОБА_7 за час відбування покарання, а тому погоджується з висновками міськрайонного суду про те, що для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання підстави відсутні.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 537 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :