Номер провадження: 11-кп/813/1888/20
Номер справи місцевого суду: 946/3016/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2020 року у кримінальному провадженні №0000508, внесеному до ЄРДР 01.04.2020 року, відносно:
ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, українця за національністю, громадянина України, неодруженого, не працюючого, із середньою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а в останнє:

-09.07.2019 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України
установив
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2020 продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 17.09.2020 року. Відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Ухвала мотивована тим, у даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали, обвинувачений не працює, міцних соціальних зв`язків не має, потерпілі та свідки ще не допитані.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що під час судового розгляду не доведено наявність, зазначених в клопотанні, ризиків. Також зазначає, що на даний час стан здоров`я обвинуваченого потребує хірургічного втручання, на що судом першої інстанції уваги не приділено. Крім цього, вказує, що суд першої інстанції не врахував особу обвинуваченого, той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 до моменту затримання був неофіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, перебуває в цивільних стосунках, що на думку захисника вказує на можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились.
Не погоджуючись із доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд мотивував необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого не лише обґрунтованістю обвинувачення, а й наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на даний час, ризики що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії вказані в ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, що свідчить про можливість ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду, вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.
Також суд обґрунтовано вважав, що існують ризики, та обставини у відповідності до ст.178 КПК України, як тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі визнання його винним, вік та стан її здоров`я, які не перешкоджають знаходження обвинуваченого під вартою. З метою забезпечення судового розгляду кримінального провадження, виконання покладених на ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та запобігання наявних ризиків, а саме запобігання вказаним спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, приймаючи до уваги, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що продовження відносно нього будь-якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором, з огляду на наступне.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що ОСОБА_7 вже притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього 09.07.2019 року постановлений обвинувальний вирок. Більш того, висновків належних не зробив та вчинив інкримінований йому злочин в період іспитового строку, що свідчить про наявність заявлених прокурором ризиків.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України та на які посилається суд в оскаржуваному рішенні, продовжують існувати, а посилання захисника обвинуваченого на існування певних соціальних зв`язків обвинуваченого, не дає підстави вважати, що їх наявність буде мати достатню стимулюючу дію для запобігання існуючим ризикам.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та неможливості отримання належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору, з огляду на те, що стороною захисту не надано апеляційному суду належних доказів про неможливість проведення лікування та хірургічного втручання відносно ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятору.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та скасування ухвали місцевого суду.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Керуючись ст. ст. 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2020 року у кримінальному провадженні №0000508, внесеному до ЄРДР 01.04.2020 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.09.2020 року, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4