Провадження № 11-сс/824/2957/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 зі змінами та доповненнями на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві ОСОБА_6 від 04.06.2019 про закриття кримінального провадження №0001501 від 28.11.2017,-

в с т а н о в и л а:

Як вбачається з ухвали слідчого судді, 18 червня 2019 року ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із скаргою на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві ОСОБА_6 від 04.06.2019 про закриття кримінального провадження №0001501 від 28.11.2017.

24 квітня 2020 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні вищевказаної скарги.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що слідчим під час проведення досудового розслідування досліджено та перевірено обставини, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування, з перевіркою всіх фактичних обставин справи, що може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження. Слідчим суддею встановлено, що досудовим розслідуванням кримінального провадження №0001501 проведено належну перевірку обставин, на які вказує ОСОБА_5 та в постанові обґрунтовано вказано, що результат діянь певної особи не мав характеру кримінального правопорушення (відсутність хоча б одного з елементів складу кримінального правопорушення або непричетність особи до події). На підставі наведеного слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий прийняв законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року. Скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_6 від 04.06.2019 про закриття кримінального провадження №0001501 від 28.11.2017, задовольнити. Постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_6 від 04.06.2019 про закриття кримінального провадження №0001501 від 28.11.2017, у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення, скасувати. Розгляд апеляційної скарги провести без участі ОСОБА_5 .

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_5 зазначає, що відповідно до абз.2 ч.3 ст.395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення, тобто таким днем, у даному випадку, вважається 25.05.2020, коли ОСОБА_5 отримав копію оскаржуваної ухвали, що стверджується листом АТ «Украпошта» із штрихкодовим ідентифікатором №971.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначає, що прийняте слідчим суддею рішення суперечить законодавству України, яке регулює порушені у скарзі правовідносини, викладеним у ній, та поданим до суду доводам, оцінки не дано, їх не спростовано. Окрім того слідчим суддею та органом досудового розслідування не досліджено та не спростовано доказів, на які посилався заявник.

Апелянт звертає увагу на те, що слідчий суддя обмежився змістом ст.ст. 9, 91, 110, 284 КПК України, проте не дослідив, чи дотримано їх вимоги у постанові від 04.06.2019, та чи надано органом досудового розслідування відповіді на всі питання. У своєму рішенні слідчий суддя послався на загальний та передчасний, нічим не аргументований висновок, що «слідчим досліджено та перевірено обставини, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування. У відповідності до ст.223 КПК України вжито необхідні дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів та їх перевірку», про підтверджень цьому не навів, не вказав жодних доказів, у тому числі і причин відхилення викладених обставин у скарзі.

ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуване судове рішення прийнято без дотримання вимог п.2 ч.1 ст.372 КПК України, не містить посилань на конкретні докази, обґрунтування, внаслідок яких слідчий суддя дійшов до описаного вище висновку, побудоване на загальних фразах, не зазначено ні слідчих, ні процесуальних дій органу досудового розслідування, чи нормативних документів, які б підтверджували взяту за основу, помилкову, правову позицію. Суд взагалі не провів аналізу та перевірки поданих доказів, зокрема те, що наказ Генеральної прокуратури України від 14.11.2013 №1592ц видано із низкою завідомо недостовірних відомостей, які не відповідали дійсності, були сфальшованими (підписання першим заступником Генерального прокурора України ОСОБА_7 за посадою в.о. Генерального прокурора України, на яку його не призначали, її він не обіймав, дату звільнення визначив та вписав не підписант, а інша стороння особа).

На підставі наведеного, на думку ОСОБА_5 , при постановленні ухвали від 04.05.2019 вищевказані обставини не були дотримані у повному обсязі, слідчий суддя їх належним чином не дослідив.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Колегія суддів зазначає, що строк апеляційного оскарження апелянт не пропустив, оскільки, оскаржувана ухвала винесена без участі ОСОБА_5 , тому, відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.395 КПК України, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. З наявних в матеріалах провадження даних вбачається, що копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_5 отримав 25.05.2020, та 28.05.2020 року, тобто в межах п`ятиденного строку подав апеляційну скаргу. А тому, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.04.2020 року не є пропущеним.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, вказані вимоги закону слідчим суддею були дотримані в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язанні всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місце сумнівам.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Так, постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування,яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

За змістом ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.

В свою чергу слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито кримінальне провадження за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено кримінальне правопорушення та доводи слідчого на їх спростування.
Ці положення кримінального процесуального закону при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження слідчим першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві ОСОБА_6 порушені не були, а його висновки відповідають фактичним обставинам встановленим під час досудового розслідування та є належним чином мотивованими, про що вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваному рішенні.
Проаналізувавши матеріали провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що судовий розгляд був здійснений на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, а також диспозитивності.

Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР 28.11.2017 за №0001501 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.264, ч.3 ст.365, ч.1 ст.384 КК України.

Постановою слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_8 від 04.06.2019 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (а.п. 5-8).

З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що наказом Генерального прокурора України від 28.10.2013 № 93 «Про розподіл обов`язків між керівниками Генеральної прокуратури України», встановлено, що згідно його тексту обов`язки Генерального прокурора України, у разі його відсутності, виконує перший заступник або один із заступників Генерального прокурора України згідно з наказом. При цьому, у даному наказі не зазначено, що виконання обов`язків Генерального прокурора має обов`язково здійснювати окремим наказом. Таким чином, орган досудового розслідування дійшов до вмотивованого висновку, що за наведеним наказом Генерального прокурора України № 93від 28.10.2013, перший заступник Генерального прокурора України ОСОБА_7 станом на 14.11.2013 був уповноважений на прийняття рішення про звільнення ОСОБА_5 виходячи з того, що особа яка виконувала функції Генерального прокурора України, а саме ОСОБА_9 , відповідно до власного наказу № 2901-вц від 11.11.2013 перебував у відрядженні в Швейцарській конфедерації.

Окрім того, виходячи з наявності у ОСОБА_7 повноважень на звільнення ОСОБА_5 , не зазначення фактичної посади особи, яка підписує документ відповідно до п. 57 «Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади», затвердженої постановою КМУ від 30.11.2011 №1242, яка діяла на момент звільнення ОСОБА_5 , на думку органу досудового розслідування, не свідчить про наявність факту неналежного виконання своїх службових обов`язків та про факт вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст.366 КК України.

Також, слідчим було проведено огляд документів офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, як електронного носія інформації, з яких встановлено, що ОСОБА_5 раніше звертався до суду у порядку адміністративного судочинства з позовом до Генеральної прокуратури України про визнання незаконним наказу № 1592 від 14.11.2013 про звільнення його з посади слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України за п.1 ст.36 КЗпП України, поновлення його на посаді слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з моменту звільнення, тобто з 14.11.2013, стягнення з Генеральної прокуратури України на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, зобов`язання відповідача внести точні та правдиві відомості у трудову книжку щодо його призначень у структурних підрозділах Генеральної прокуратури України та негайного допущення його до виконання своїх службових обов`язків на посаді слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України. Так, оглядом встановлено, що постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2014 у задоволенні позову відмовлено повністю. Перевіривши законність та обґрунтованість позовних вимог, суд прийшов до висновку про законність процедури звільнення ОСОБА_5 . У подальшому вказане судове рішення залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014, ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.03.0216 залишено без змін ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014. Так, не беручи за основу резолютивну частину указаного судового рішення та не надаючи преюдиціарного значення висновкам суду, викладеним у мотивувальній частині указаного рішення, орган досудового розслідування вважав належно встановленими та підтвердженими фактичні обставини звільнення ОСОБА_5 з органів прокуратури України та повно підтвердженою наявними матеріалами досудового розслідування законність процедури звільнення ОСОБА_5 .

Також, в обґрунтування розміру завданої шкоди, заявником використано висновок експертного почеркознавчого дослідження № ED 7310-7-2.16 від 29.07.2016, який складений юридичною особою «Судова незалежна експертиза України». Разом з тим, проаналізувавши нормативно правову базу, слідчий прийшов до висновку, що вказане експертне дослідження проведено не уповноваженим на те суб`єктом, крім того, вказаний висновок, у порушення ч.2 ст.102 КПК України не містить попередження експерта. На підставі наведеного висновок експертного дослідження № ED 7310-7-2.16 від 29.07.2016 не може бути використаний органом досудового розслідування як допустимий докази при встановлені факту та розміру завданої шкоди.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, слідчим проведений необхідний комплекс слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, однак, факт неналежного виконання службових обов`язків першим заступником Генерального прокурора України ОСОБА_7 та вчинення ним службового підроблення при підписанні наказу № 1592ц від 14.11.2013 про звільнення ОСОБА_5 з органів прокуратури України, не знайшов свого об`єктивного підтвердження.

Отже, переглядаючи рішення слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року є законною і обгрунтованою, як і постанова слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_8 від 04.06.2019 року про закриття кримінального провадження № 0001501, яка в повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки винесена на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження і висновки слідчого з наведенням підстав, які обумовлюють закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Із доводів апеляційної скарги вбачається незгода ОСОБА_5 з механізмом досудового розслідування, його методами, обсягом зібраних матеріалів та правовим висновком, постановленим слідчим.

Окрім цього, виходячи з положень ст.2 КПК України, котра визначає завдання кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису для правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального, матеріального або процесуального законів, саме в межах яких, повинно здійснюватись таке провадження.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги з мотивів, наведених в ній, не вбачається, а тому ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_5 щодо її скасування - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві ОСОБА_6 від 04.06.2019 про закриття кримінального провадження №0001501 від 28.11.2017 залишити без змін.

Судді ________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3