Номер провадження: 11-кп/813/19/20
Номер справи місцевого суду: 497/1643/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_5 к

прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 03.10.2019 року, у кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000153 від 21.03.2017 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м.Челябінськ РФ, з вищою освітою, приватний підприємець, одружений, виховує й утримує двох малолітніх дітей, зареєстрований за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами у кримінальному провадженні.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_9 засуджений за те, що 20.03.2017 року, приблизно о 19.25 годині (більш точний час не встановлено), в м.Болград Одеської області, ОСОБА_9 , сівши за кермо автомобіля «Mercedes-Benz 240D», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , та керуючи вказаним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, позбавивши себе, таким чином, можливості адекватно сприймати дорожню обстановку та контролювати рух керованого ним автомобіля. Після чого, у порушення п.2.3 (б) вказаних Правил, будучи неуважним, не уважно стежачи за дорожньою обстановкою, рухаючись по вул.Інзовська в напрямку з боку вул.Караманєва (Комсомольська) до вул.Паризької Комуни проїзною частиною вулиці, що має двосторонній рух по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, маючи технічну можливість уникнути ДТП, приблизно о 19.35 годині цього ж дня, наближаючись до будинку №47, що на вул.Інзовська, по сухому покриттю проїзної частини, в темний час доби, в умовах увімкнутого вуличного міського освітлення, маючи об`єктивну можливість вчасно помітити неповнолітніх пішоходів, які здійснювали рух уздовж правого краю проїзної частини вул.Інзовська та створювали йому перешкоду для руху, порушивши вимоги п.п.12.3., 13.1 «Правил дорожнього руху України», не дотримався безпечних дистанції, швидкості та інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які рухалися у попутному йому напрямку, внаслідок чого ОСОБА_10 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження від яких 21.03.2017 року він помер у реанімаційному відділені Болградської ЦРЛ.
Ступінь заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не була з`ясована, оскільки він відмовився від проходження експертизи.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, які були встановлені у вироку суду, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність та призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість.
В обґрунтуванням доводів апеляційною скарги прокурор зазначив, що суд при призначенні покарання не врахував висновків в постанові Верховного суду України від 29.05.2018 року у справі 484/3291/16 щодо призначення покарання у разі перебування винної особи у стані алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції при призначенні покарання та при звільненні обвинуваченого від відбування покарання не врахував тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, зокрема, що внаслідок вчиненого злочину померла людина.
Також суд першої інстанції при призначенні покарання невірно застосував вимоги ст.75 КК України, так як не зазначив від якого саме покарання звільняється обвинувачений, оскільки ОСОБА_9 було призначене основне та додаткове покарання.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримав апеляційну скаргу, захисника, обвинуваченого та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, а також на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_9 , який послідовно, в повному обсязі визнавав обвинувачення. Висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор, як зазначалось, не оспорює доведеність вини і кваліфікацію дій обвинуваченого.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор, на підставі ч.2 ст. 409, ст. 414 КПК України, просить вирок суду скасувати в зв`язку з невідповідністю покарання, призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, посилаючись на те, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 , є явно несправедливим через м`якість, в зв`язку з тим, що суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор просить в новому вироку призначити обвинуваченому ОСОБА_9 аналогічне покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Таким чином, зазначена в апеляційній скарзі прокурора підстава для скасування вироку суду, передбачена ч. 2 ст. 409, 414 КПК України, а саме невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не може бути прийнята до уваги.

Апеляційний суд, при перегляді судового рішення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, дослідив зазначені у вироку обставини та докази, які, зокрема, визнані обставинами, що пом`якшують покарання, а також характеризують особу обвинуваченого, оскільки вони впливають на обґрунтованість судового рішення в частині застосування ст. 75 КК України.

Проаналізувавши досліджені обставини та докази апеляційний суд вважає, що при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 65-67,75 КК України, та прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції його від суспільства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступень тяжкості злочину, вчиненого з необережності, особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, має роботу, сім`ю, одружений, виховує двох малолітніх дочок, доглядає за батьками похилого віку, на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також врахував думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, просили не призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
У відповідності до приписів ст.66 КК України, суд 1-ї інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема, співпрацю обвинуваченого з органами досудового розслідування, сприяння у розкритті злочину, визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, вчинення злочину з необережності, а також те, що обвинувачений характеризується позитивно.
У відповідності до вимог ст.67 КК України, судом встановлена обставина, що обтяжує покарання, зокрема, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, апеляційна скарга прокурора в цій частині не знаходить підтвердження.

Апеляційний суд перевірив зазначені у вироку суду обставини, що пом`якшують покарання, а також обставину, що обтяжує покарання, та вважає, що суд обґрунтовано встановив наявність вищезазначених обставин, що в апеляційній скарзі прокурор не оспорював.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням вимог ст.ст. 65-67 КК України прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, врахував висновки досудової доповіді органу пробації, згідно якої обвинувачений ОСОБА_9 оцінюється як правопорушник з середнім рівнем ймовірності вчинення повторних кримінальних правопорушень, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький, а також врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме співпрацю обвинуваченого з органами досудового розслідування, сприяння у розкритті злочину, визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, вчинення злочину з необережності, а також те, що обвинувачений характеризується позитивно,
Також суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше ніколи до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та роботи, має родину, в якій виховується дві малолітні доньки, а також ту обставину, що обвинувачений доглядає за батьками похилого віку, як вбачається з відповідних документів, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про наявність міцних соціальних зв`язків, які значно зменшують суспільну небезпеку вчиненого злочину.

Відповідно до вимог законодавства та усталеної практики за цією категорією справ також обов`язково має бути врахована думка потерпілого, який в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді пояснював, що він є працівником поліції, вони всією родиною на сімейній нараді вирішили наполягати на тому щоб ОСОБА_9 призначили покарання не пов`язане з позбавленням волі, так як вони знають ОСОБА_9 з дитинства, знають його родину, з урахуванням відношення останнього до вчиненого злочину, каяття останнього, вважають за потрібне, щоб обвинувачений виховував дітей у родині.
При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження обвинувачений послідовно визнав вину, сприяв у розкритті злочину та щиро каявся у вчиненому, що свідчить про те, що обвинувачений критично ставиться до своїх дій та виявив готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне.

Критичне ставлення обвинуваченого до вчинених дій також підтверджується обвинувачений повністю усунув заподіяну матеріальну та моральну шкоду.

Також в обґрунтування вироку суду щодо встановлення фактичних обставин кримінальних правопорушень були покладені визнавальні показання обвинуваченого.

Крім того, з журналу судового засідання вбачається, що прокурор у судових дебатах у суді першої інстанції також просив на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покаранні з іспитовим строком, оскільки вважав, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства.

З урахуванням наведених обставини, в тому числі з урахуванням того, що вчинений злочин відноситься до категорії злочинів вчинених з необережності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до приписів ст.75 КК України, звільнив ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком, так як прийшов до обґрунтованого висновку про можливість його виправлення без ізоляції його від суспільства, з урахуванням наведених обставини, що пом`якшують покарання, думки потерплих та прокурора, а також даних щодо особи обвинуваченого, а саме міцності його соціальних зв`язків та поведінки обвинуваченого після вчинення злочину.

Разом з тим, знаходять підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого від відбування покарання не вказав від якого саме покарання обвинувачений має бути звільнений, з урахуванням того, що обвинуваченому було призначене основне та додаткове покарання.

Зазначені недотримання судом першої інстанції вимог закону, відповідно до п.4 ч.1 ст. 408, 409 КПК України, є підставою для зміни вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.408,409 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, резолютивна частина вироку суду має бути змінена в частині застосування ст. 75 КК України. В цій частині абзац 2 резолютивної частини вироку суду має бути викладений із зазначенням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.

Керуючись вимогами ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Вирок Болградського районного суду Одеської області від 03.10.2019 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки., та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, - змінити.
Абзац 2 резолютивної частини вироку викласти в такій редакції: «На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.
В іншій частині вирок Болградського районного суду Одеської області від 03.10.2019 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 24.07.2020 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3