Провадження № 1-кс/344/5979/20
У Х В А Л А
09 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

в клопотанні вказано, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000760 від 27.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.10.2020 приблизно о 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки MERCEDES-BENZ 210, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався ділянкою автодороги Н-09 Мукачево-Львів, що у с. Стримба, Надвірнянського району, Івано-Франківської області в напрямку м. Мукачево, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень останній загинув на місці. Під час проведення огляду місця події 27.10.2020 вилучено автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на той час керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 . Вказаний автомобіль у кримінальному провадженні визнано речовим доказом, призначено інженерно-транспортну експертизу технічного стану транспортного засобу. Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 29.10.2020 накладено арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є ОСОБА_7 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 . В ухвалі про накладення арешту на автомобіль наявна описка щодо імені власника, а саме зазначено, що власником є ОСОБА_7 , хоча насправді власником є ОСОБА_7 . Згідно даної ухвали, метою накладення арешту, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів. З 2006 року по даний час він являюється законним володільцем вищевказаного автомобіля MERCEDES-BENZ 210, реєстраційний номер НОМЕР_1 і фактично ним з того часу володію та постійно користується, оскільки власник, ОСОБА_7 , є рідною сестрою заявника та при державній реєстрації транспортного засобу здійснила відмітку у свідоцтві про те, що він має право керувати цим автомобілем. На даний час ОСОБА_7 перебуває постійно закордоном, а саме у Німеччині, де фактично постійно проживає. Так, ОСОБА_5 є знайомим скаржника і 27.10.2020 звернувся до нього з проханням позичити йому авто для перевезення габаритного вантажу з с. Ланчин Надвірнянського району до м. Івано-Франківська. Ввечері, після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 зателефонував та повідомив про те, що відбулась дорожньо-транспортна пригода, транспортний засіб вилучено. На даний час скаржник обмежений у праві користуватись автомобілем через накладений арешт у кримінальному провадженні. Автомобіль зберігається у м. Надвірна на одному із підприємств з 27.10.2020, який доставлений туди після огляду місця події. На ньому наявні пошкодження, які виникли в результаті ДТП, зокрема розбите вітрове скло, пошкоджено капот, фару, бампер та інше. Зважаючи на погодні умови, які характерні для даної пори року, а саме дощ, вітер та сніг, через розбите вітрове скло у автомобіль може затікати вода, тим самим пошкодити електронні системи та салон. Крім того, ОСОБА_5 повідомив скаржника, що до місця зберігання автомобіля недавно приїздили експерти для того, щоб оглянути автомобіль та виконати експертизу технічного стану транспортного засобу. У випадку проведення такої експертизи, відсутня потреба у тому, щоб зберігати вказаний транспортний засіб на території підприємства, де він може прийти в непридатний стан через погодні умови та інші чинники.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, надав пояснення, що є володільцем транспортного засобу, власником є його сестра, яка проживає в Німеччині, транспортний засіб вилучено, він перебуває в непридатних для зберігання умовах, має пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, всі експертизи проведено, відсутня необхідність в утриманні транспортного засобу.

Слідчий в судовому засіданні надав пояснення про те, що транспортний засіб визнано речовим доказом, арешт накладено за ухвалою суду, в рамках кримінального провадження призначено декілька експертиз, проведено огляд транспортного засобу та інженерно-транспортну експертизу, слідчим не заперечено скасування арешту в частині користування транспортним засобом.

29/10/2020 ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду накладено арешт на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 210», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме майно щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже арешт може бути скасовано у випадку, якщо відповідна особа доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так суб`єкт клопотання не оспорював і не заперечив правових підстав накладення відповідного арешту. В його клопотанні вказано, що на його думку на даний час відпала потреба арешту автомобіля.

Отже судом раніше встановлено, що арешт на спірний автомобіль накладено обґрунтовано; автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, згідно з якою речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До завершення розгляду кримінального провадження по його суті все ще зберігається необхідність здійснити процесуальні дії з відповідним речовим доказом.

Таким чином перед судом не доведено тієї обставини, що арешт відповідного автомобіля здійснено без правових підстав.

При цьому арешт речового доказу здійснено саме з метою забезпечення його збереження у незмінному стані, усунення ризиків зміни речового доказу, знищення чи спотворення відповідних якостей речового доказу, що використовуються під час доказування фактичних обставин, що становлять предмет кримінального провадження.

Крім цього в КПК України передбачено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок, спосіб зберігання вилученого майна визначено в наказі Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125.

Отже законом визначено відповідальних осіб за збереження вилученого майна, порядок його зберігання.

Також важливо відзначити, що відповідно до ст. ст. 7, 22 КПК України обвинувачення підтримується прокурором, а відповідно до ст. 23, 95 КПК України суд безпосередньо досліджує докази, під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже питання підтримання державного обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні вирішується прокурором. Тому питання використання доказу в процесуальній діяльності до завершення кримінального провадження підлягає вирішенню прокурором.

Отже для вирішення питання повернення речового доказу скаржник зобов`язаний був звернутися до уповноваженого кримінальним процесуальним законом суб`єкта, якому належить право на підтримання обвинувачення за опосередкуванням відповідних доказів, яким є прокурор, а не слідчий.

Крім цього до завершення кримінального провадження все ще зберігається потреба у дослідження речового доказу судом. Таким чином потреба, з якою було встановлено арешт речового доказу все ще не відпала. Отже потреба в арешті речового доказу на даний час не відпала.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином перед судом не доведено наявності правових підстав для скасування арешту речового доказу.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :
в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1