Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/970/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець, Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, співмешкає, має на утриманні 1 малолітню дитину, неодноразово судимого,по даній справі засуджений: вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.05.2018 року за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі,
відмовлено в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання,
В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з заявою про застосування до нього ст. 81 КК України умовно дострокового звільнення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2020 року ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Судове рішення мотивовано тим, що з довідки про наявність заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_8 вбачається, що він має 12 стягнень, останні 6 - отримані 10.10.2019 року, 11.11.2019 року, 28.01.2020 року, 17.02.2020 року 22.02.2020 року, 31.07.2020 року у виді попередження, доган, суворих доган, поміщення у ДІЗО, які на даний час не зняті та не погашені в установленому законом порядку.
Перебуваючи у ДУ «Кропивницька ВК (№6)» з 26.03.2018 року ОСОБА_8 у відповідності до п.5 ст. 118 КВК України без оплати праці не працював.
А тому, виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці, проаналізувавши викладене, прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення сумлінним ставленням до праці та сумлінною поведінкою, яке може проявлятися не тільки у пасивній формі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою районного суду засуджений ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу районного суду, постановити нову, якою задовольнити звільнити його від відбуття покарання умовно-достроково.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції відмовив йому в призначенні захисника тим, самим порушив його право на захист.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили направити справу на новий розгляд, щоб надати можливість зібрати додаткові документи та застосувати доОСОБА_8 вимоги ст. 81 КК України, думку прокурора, який вважає, що матеріали заяви необхідно направити на новий розгляд через порушення права на захист, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити частково, з таких підстав.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди в судовому засіданні у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Також слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в усіх установах виконання покарання.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 протягом всього періоду відбування покарання в місцях позбавлення волі своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування їм встановленій частині покарання, а виправлення засудженого. До того ж, засуджений не має жодного заохочення.

Зваживши усі вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_8 по теперішній справі засудженого вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.05.2018 року за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі.

З характеристики на засудженого ОСОБА_8 затвердженою начальником ДУ «Кропивницька виправна колонія № 6» вбачається, що засуджений ОСОБА_8 . Стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість. Міру покарання призначену судом вважає надто суворою. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, використовувати тільки за призначенням. Не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Уникає виконання робіт із благоустрою установи, перекладає їх виконання на інших засуджених. Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. Особисту участь у виховних заходах, які проводяться в установі, не бере. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу « Професія», але особистого прагнення для її реалізації не проявляє.
При оцінці поведінки засудженого, суд відзначає, що з довідки про наявність заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_8 вбачається, що він має 12 стягнень, останні 6 - отримані 10.10.2019 року, 11.11.2019 року, 28.01.2020 року, 17.02.2020 року 22.02.2020 року, 31.07.2020 року у виді попередження, доган, суворих доган, поміщення у ДІЗО, які на даний час не зняті та не погашені в установленому законом порядку.
При оцінці засудженого ставлення до праці необхідно зазначити про те, що перебуваючи у ДУ «Кропивницька ВК (№6)» з 26.03.2018 року ОСОБА_8 у відповідності до п.5 ст. 118 КВК України без оплати праці не працював.
Крім того, необхідно зазначити про те, що на комісії Кропивницької виправної колонії № 6 13.08.2020 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення, де ОСОБА_8 було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Також, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності починаючи з 1997 року, до нього раніше застосовувалось звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, проте він належних висновків не зробив та на шлях виправлення не став. А тому, на думку колегії суддів у разі звільнення його умовно-достроково є висока вірогідність вчинення ним нового злочину.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з думкою районного суду що
ОСОБА_8 не повністю довів своє виправлення, оскільки характеризується негативно, за час відбування покарання допустив 12 порушень порядку відбування покарання стягнення, 6 з яких не погашені, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що на даний час ОСОБА_8 не довів своє виправлення, а тому підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляції ОСОБА_8 про порушення права на захист, як підстава для застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегією суддів не можуть бути враховані, оскільки в розумінні вимог ст. 81 КК України дані обставини не можуть бути підставою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
При цьому суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_8 захисника, тим самим відновив право засудженого мати захисника.
Однак під час розгляду апеляційної скарги ні ОСОБА_8 ні його захисником не було надано доказів, які вказують на можливість застосування засудженого вимог ст. 81 КК України.

Доводи апеляції ОСОБА_8 про його неналежний здоров`я, що не оспорювалось учасниками процесу, як підстава для застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегією суддів не можу бути враховано оскільки в розумінні вимог ст. 81 КК України ці обставини можуть бути враховані при призначенні покарання та вказують на можливість звільнення від покарання за хворобою на підставі ст. 84 КК України. При цьому, це не може бути підставою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, з урахуванням того що останній не довів свого виправлення та перевиховання.

В той же час колегія суддів приходить до висновку про те, що суддя районного суду безпідставно відмовив ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання про призначення захисника, тим самим порушив його право на захист, оскільки у відповідності до вимог ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника.
Суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_8 захисника, тим самим реалізував його права визначені ст.ст. 42, 43 КПК України та відновив право засудженого мати захисника.
Однак, під час розгляду апеляційної скарги ні ОСОБА_8 ні його захисником не було надано доказів, які вказують на можливість застосування засудженого вимог ст. 81 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2020 року необхідно скасувати, постановивши нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_8 у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4