ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Писарівка Новосанжарського району Полтавської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
13.10.2020 о 23 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на пішохідній часті мосту через річку Ворскла, поблизу готелю «Турист», що розташований по вул.Миру,12 у м.Полтаві, вирішив заволодіти особистими речами ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій намір, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів і мети, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з метою вилучення його майна, наніс ОСОБА_5 один удар долонею правою руки по голові зліва.
Після того ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріального збитку загальним розміром 4137,63 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці один раз вдарив потерпілого, від чого той впав. Після цього він заволодів сумкою потерпілого, яку викинув, а телефон, що був всередині сумки залишив собі і користувався ним декілька днів. Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактом відкритого викрадення чужого майна, об`єм викраденого та його вартість не заперечував. У вчиненому щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим та відшкодував йому завдані збитки, в тому числі й моральну шкоду.
Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи за його відсутності. У наданій на адресу суду заяві потерпілий ствердив про відсутність претензій до обвинуваченого, небажання пред`являти до нього цивільний позов та просив суворо ОСОБА_4 не карати.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти власності. Його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований але займається підробітками, на обліку (спостереженні) у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується виключно позитивно.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Так, в ході судового провадження, обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, відверто визнав свою провину та висловив щирий жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, повністю відшкодував завдану потерпілому шкоду, з огляду на що, суд вважає можливим врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття ОСОБА_4 .
Інших обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом на встановлено.
Згідно із складеною стосовно обвинуваченого досудової доповіді, органом пробації ОСОБА_4 визначено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства. При цьому орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 є можливим без реального позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілого, який прохав суворо обвинуваченого не карати, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Тільки таке покарання, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
З огляду на наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність у нього негативних характеристик та негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення, його молодий вік і ставлення до вчиненого, дійсне визнання ним своєї провини у вчиненому та осуд своєї поведінки, наявність постійного місця проживання, перебування на його утриманні малолітньої дитини, та беручи до уваги позицію сторони обвинувачення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Цивільний позов до обвинуваченого пред`явлено не було.
За ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 04.12.2020 у даному кримінальному провадженні було застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, який підлягає скасуванню.
З урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого та виду призначеного покарання, суд не вбачає підстав для подальшого застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.373,374 КПК України, суд,
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від цього покарання, на підставі ст.ст.75,76 КК України якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання скасувати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 653,80 гривень.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 04.12.2020 на майно, вилучене у ОСОБА_4 під час огляду 25.11.2020, а саме мобільний телефон, дві сім-карти, карту пам`яті, силіконовий чохол.
Речові докази у справі:
-мобільний телефон «Xiaomi Redmi 7», дві сім-карти мобільних операторів ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар», карту пам`яті на 32Гб, силіконовий чохол чорного кольору, які передані потерпілому на відповідальне зберігання, залишити ОСОБА_5 , як йому належні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м.Полтави.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_7 . Високих