Ухвала
Іменем України

11 січня 2021 року

м. Київ
Справа № 229/95/20
Провадження № 51-21 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3581,08 грн матеріальної та 50 000 грн моральної шкоди.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05 серпня 2019 року, приблизно о 22.00 год., перебуваючи на балконі в квартирі АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_5 завдав останній один удар кулаком в область правого ока, від чого вона відчула різкий біль і в неї з ока потекла кров. В результаті дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 спричинено проникне поранення рогівки, травматичне видалення кришталика (афакія), крововилив в передню камеру ока (гифема) і крововилив в склоподібне тіло (гемофтальм) правого ока з повною втратою форменого зору, які спричинили втрату функції органу, інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину (більше 33 %), та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Дружківського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на суворість призначеного йому покарання, просить судові рішення щодо нього змінити, пом`якшити призначене покарання до 5 років позбавлення волі та на підставі положень ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком. Вважає, що при призначенні покарання не повною мірою враховано дані, які характеризують його особу, а також те, що на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, які можуть бути позбавлені піклування. Також вказує про готовність відшкодовувати потерпілій моральну та матеріальну шкоду, визначену судом.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів ОСОБА_4 щодо суворості призначеного йому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Частиною 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно з положеннями ст. 12 КК України відноситься до тяжких; дані про особу засудженого, який вину у вчиненні злочину не визнав, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, шкоду ОСОБА_5 не відшкодував. При цьому, за відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання, наближене до мінімального покарання, яке визначене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
Виходячи з указаних обставин, суд призначив ОСОБА_4 покарання, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України.
Донецький апеляційний суд ухвалоювід 03 грудня 2020 року, враховуючи обставини справи, прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги засудженого є необґрунтованими й безпідставними, тому залишив рішення суду першої інстанції без змін.
При цьому, вирішуючи питання про відповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_4 , апеляційним судом було враховано думку потерпілої, яка просила вирок місцевого суду залишити без зміни, а призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років вважала справедливим. Ухвала апеляційного суду щодо призначеного ОСОБА_4 покарання є достатньо умотивованою та обґрунтованою.
З огляду на викладене колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині визначення виду й розміру призначеного покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання в межах доводів касаційної скарги, а також звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3