Справа № 199/1409/20
ВИРОК
іменем України
16 липня 2020 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000055 від 10.01.2020 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в м. Дніпро, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 20.11.2019 приблизно о 17-15 годині, керуючи технічно справним автомобілем «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , розпочав рух заднім ходом по тротуару вул. Бердянської з боку вул. Молодогвардійської в напрямку пр. Слобожанського в м. Дніпро.

Перед початком руху, ОСОБА_3 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, не переконався, що він своїм маневром не скоїть небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух заднім ходом та в районі перехрестя з вул. Артільною в м. Дніпро скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка знаходилась на смузі його руху.

Внаслідок наїзду потерпілій ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого косого перелому основи нігтьової фаланги першого пальця правої стопи з задовільним стоянням відламків, садна правого гомілково-ступневого суглобу, що відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, який наголошує:

- п. 10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», - невиконання якого перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених вище, не визнав і у відповідності до ст. 63 Конституції України відмовився давати покази в суді з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.11.2019 приблизно о 17-15 годині на тротуарі вул. Бердянської з боку вул. Молодогвардійської в напрямку пр. Слобожанського в м. Дніпро.

Суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, яка повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами,а саме:
- показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона 20.11.2019 о 17-00 годині вийшла з колегою ОСОБА_8 з роботи. Вони прийшли на зупинку на тротуарі по вул. Бердянській поблизу перехрестя з вул. Артільною в м. Дніпро. Поряд з ними під фонарем був припаркований автомобіль. Вона стала спиною до автомобіля та зі своєю колегою чекали на свій автобус. Потім вона почула крик ОСОБА_8 та відчула біль в нозі. Вона розвернулась та побачила автомобіль, який рухався на неї. Цей автомобіль наїхав заднім колесом на її п`ятку правої ноги. Вона не одразу зрозуміла, що трапилось. Вона в лобове скло побачила водія. Останній з посмішкою на обличчі вибачився у вікно та поїхав. Вона почала кричати, щоб водій зупинився, бо він на неї наїхав, але він не відреагував та поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди. Вона не запам`ятала номера, але попросила це зробити свою колегу. Вона одразу зателефонувала чоловіку та повідомила про те, що трапилось, назвала номер автомобіля та попросила викликати поліцію, а після сіла в маршрутку. Вже в маршрутці вона відчула сильну біль в нозі. На зупинці її зустрів чоловік та супроводив додому, де вже чекала поліція. Вони викликали швидку та поїхали до Шостої лікарні. Внаслідок наїзду їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого косого перелому основи нігтьової фаланги першого пальця правої стопи з задовільним стоянням відламків, садна правого гомілково-ступневого суглобу. Вона впевнена, що за кермом був саме обвинувачений, бо вона бачила, як він переходив дорогу та сідав до свого автомобіля, який в подальшому скоїв на неї наїзд. Вона лікувалась 4 тижні амбулаторно. Обвинувачений пропонував їй 5 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, але вона відмовилась. Просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 100 000,00 гривень, так як вона понесла сильні моральні страждання від дорожньо-транспортної пригоди, мала депресію, не мала можливості вільно пересуватись, вести нормальний образ життя, працювати, займатись вихованням дітей та в цей час, будучи сама хворою, знаходилась з хворою дитиною на стаціонарному лікуванні у лікарні. Просила суд призначити обвинуваченому суворе покарання;
- показами свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона 20.11.2019 о 17-00 вийшла з роботи зі своєю співробітницею ОСОБА_5 . Вони прийшли на зупинку на вул. Бердянській поблизу перехрестя з вул. Артільною в м. Дніпро та чекали на тротуарі маршрутку. Поряд із ними в 20 метрах на тротуарі стояла машина сіра легкова іномарка, чому вона була здивована. Вони стояли та розмовляли, але потім вона побачила, як на ОСОБА_5 наближається машина заднім ходом. Вона стала кричати останній та намагалась відтягнути її. Але машина наїхала правим заднім колесом на ногу ОСОБА_5 . Вони почали кричати на водія. Останній зупинився та через вікно начебто вибачився та одразу поїхав з місця пригоди. У ОСОБА_5 почала боліти нога, до наїзду машиною вона не скаржилась на біль в нозі, коли вони рахом працювали ОСОБА_5 не мала ніяких тілесних ушкоджень. Вони сіли в маршрутку та ОСОБА_5 вийшли на своїй зупинці, її зустрів чоловік. Після ОСОБА_5 не з`являлась на роботі кілька тижнів через дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилась 20.11.2019;

- показами свідка ОСОБА_9 , який суду показав що він є слідчим слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Він здійснював досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України. 20.11.2019 він виїжджав на місце дорожньо-транспортної пригоди, але за результатами огляду місця події він не вносив відомості до ЄРДР, а направив матеріали для складання адміністративного протоколу. Але після того, як ОСОБА_5 звернулась до СМЕ та отримала висновок спеціаліста зі встановленими тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, вона надала копію цього висновку до патрульної поліції, які в свою чергу передали висновок до їх відділу для внесення відомостей в ЄРДР. Він розпочав досудове розслідування на підставі доручення свого керівника. Потерпіла надавала копію обстеження та судово-медичний висновок про те, що їй завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, також вона писала заяву про визнання її потерпілою, надавши згоду на ознайомлення з її історією хвороби та її нерозголошення. На підставі наданих документів він виніс постанову та призначив судово-медичну експертизу, направивши до установи СМЕ копії документів, наданих потерпілою. Крім того, він знає, що за запитом судово-медичного експерта потерпіла особисто надавала експерту необхідні документи. Він особисто вручав підозру ОСОБА_3 та після ознайомлював сторони з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України за дорученням прокурора,клопотань не було. Він особисто готував доручення в трьох екземплярах, один з них був підписаний прокурором ОСОБА_4 , але в матеріалах справи наявне доручення без підпису, він вважає, що помилково підшив доручення без підпису прокурора. Також він готував обвинувальний акт, який в його кабінеті прокурор вручив обвинуваченому;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.11.2019 з фото-таблицею та схемою до нього, відповідно до якого були проведені необхідні виміри тротуару на перехресті вул. Бердянської вул. Артільної в місті Дніпро, де відбулося зіткнення автомобіля «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_5 . На час огляду з 20-00 години до 20-37 години стан покриття сухе, чисте (відсутня волога, пил, бруд, пісок, нафтопродукти), дорожнє покриття асфальтоване. До проїзної частини примикає бордюрний камінь. Огляд проводився в темну пору доби. Спосіб регулювання руху на цій ділянці не регульований. Видимість з загального місця водія не обмежена. Об`єктів, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху не виявлено. Наявність слідів, що свідчать про переміщення об`єктів на місці пригоди після ДТП не виявлено;
- довідкою з КЗ «Міська клінічна лікарня №6» № 807 від 20.11.2019, відповідно до якої у ОСОБА_5 виявлений закритий косий перелом основи дистальної фаланги першого пальця правої стопи без зміщених відламків, забій правої п`яткової області та правого гомілковостопного суглоба, ссадна;

- висновком судово-медичного експерта № 135е від 14.01.2020 зі схематичним зображенням, згідно з яким за даними медичної документації та консультативного висновку рентгенолога у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого косого перелому основи нігтьової фаланги першого пальця правої стопи з задовільним стоянням відламків, садна правого гомілково-ступневого суглобу.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об таких (такі), якими могли бути і виступаючи частини рухаючогося автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у 16 МКЛ, тобто можливо і термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові.

Виявлені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), на підставі пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, №6;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2020 з план-схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_5 в присутності понятих вказала на механізм та обставини наїзду на неї автомобіля марки «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке відбулось 20.11.2019 на тротуарі по вул. Бердянській в районі перехрестя з вул. Артільною в м. Дніпро;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2020 з план-схемою та фото таблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 в присутності понятих вказала на механізм та обставини наїзду на потерпілу ОСОБА_5 автомобіля марки «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що мало місце 20.11.2019 на тротуарі по вул. Бердянській в районі перехрестя з вул. Артільною в м. Дніпро;

- довідкою про розшук ТЗ гарпун, відповідно до якого розшукувався легковий автомобіль «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з тим, що він зник з місця ДТП 20.11.2019 на вул. Бердянській в м. Дніпро;

- протоколом огляду транспортного засобу від 05.02.2020 з фототаблицею до нього, згідно з яким за участю адвоката ОСОБА_6 , в присутності ОСОБА_3 та понятих слідчим було оглянуто автомобіль «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому виявлено царапину заднього бамперу справа;

- висновком судової авто-технічної експертизи № 19/104-9/2/247 від 12.02.2020, відповідно до якого у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Чері Амулет» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події дії водія автомобіля «Чері Амулет» ОСОБА_3 , не відповідали вимогам п.10.9 ПДР України, що з технічної точки зору, знаходиться у причинному
зв`язку з даною ДТП. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія «Чері Амулет» ОСОБА_3 визначалася шляхом виконання ним вимог п.10.9 Правил дорожнього руху та у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які перешкодили б йому виконати дану вимогу;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2020, згідно з яким потерпіла ОСОБА_5 впізнала чоловіка на фото №2, як особу, яка 20.11.2019 керувала автомобілем марки «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та скоїв на неї наїзд на вул. Бердянській в районі перехрестя з вул. Артільною в м. Дніпро. На фото №2 зображено ОСОБА_3 ;
- постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2020 про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 122-4 КУпАП, в якій встановлено, що 20.11.2019 о 17:15 годині м. Дніпро на перехресті вул. Бердянської та вулиці Артільної, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Чері Амулет» державний номерний знак НОМЕР_1 , став учасником ДТП та залишив місце пригоди. В поліцію не повідомив. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху;

-речовими доказами.
Оцінюючи докази в їх сукупності, відповідно до ст. 94 КПК України, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.
Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як такі, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілої ОСОБА_5 , середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Перес проти Франції» від 12.02.2004 вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів та доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.

Так, доводи сторони захисту щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови про призначення слідчого (слідчих) у кримінальному провадженні №0000055, у зв`язку з чим слідчий по даній справі ОСОБА_9 не набув повноважень слідчого у цьому кримінальному провадженні, не мав права повідомляти про підозру ОСОБА_3 , складати обвинувальний акт, приймати процесуальне рішення, збирати докази, що вказує на недопустимість доказів, оскільки вони збирались слідчим, який не набув таких повноважень, суд оцінює критично і не може погодитись з такими доводами виходячи з наступного.

Відповідно до постанови від 19.05.2020 у справі №490/10025/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказала на те, що не можна погодитися з тим, що відсутність постанови про визначення певного слідчого або прокурора сама по собі означає, що цей слідчий або прокурор не мав відповідних повноважень, оскільки КПК України не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження викладалось у формі постанови. Згідно з ч. 3 ст. 110 КПК України постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбаченим цим кодексам, або, коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Шляхом співставлення двох пунктів ч. 2 ст. 39 КПК України суд дійшов висновку, що визначення слідчого не є тим випадком, для якого Кодекс вимагає винесення постанови.

Окрім цього, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування.

10.01.2020 начальником відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 надано доручення про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000055 слідчому відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майору поліції ОСОБА_9 . Суд вважає це доручення таким, що надано компетентною службовою особою, оскільки воно відповідає вимогам ст.ст. 39, 214 КПК України, а тому слідчий відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майору поліції ОСОБА_9 був уповноваженим слідчим у кримінальному провадженні №0000055 і як наслідок усі прийняті ним процесуальні рішення в даному кримінальному провадженні в силу ст.ст. 85,86 КПК України є належними та допустимими доказами.

Доводи сторони захисту про те, що сторона обвинувачення не відкрила стороні захисту матеріали кримінального провадження у спосіб, передбачений ч. 2 ст. 290 КПК України, оскільки на час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження стороною захисту доручення по кримінальному провадженню №0000055 не було підписано прокурором ОСОБА_4 , а остання лише в усному порядку надала слідчому згоду на надання доступу стороні захисту до матеріалів кримінального провадження, є необґрунтованими, так як, виходячи з вимог ст. 36 КПК України прокурор уповноважений надавати доручення під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, в тому числі і письмові. Троте, КПК України не містить форми письмового доручення прокурора, тому наявність або відсутність підпису прокурора не може вказувати на відсутність такаго доручення, яке могло бути і в усній формі. Доводи захисника не можуть вказувати на те, що такого доручення не було надано слідчому, оскільки допитаний в суді слідчий ОСОБА_9 підтвердив факт надання доручення прокурором від 28.02.2020, яке було ним виконане. Ці покази слідчого ОСОБА_9 підтверджується дослідженим в судовому засіданні процесуальним документом в справі, а саме протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.02.2020, відповідно до якого в період часу з 11-29 години 28.02.2020 по 11-43 годину 28.02.2020 підозрюваний ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_6 ознайомились з матеріалами досудового розслідування шляхом фотографування на Samsung SM-№960Е, про що свідчить їх підписи в протоколі (а.с. 130 т. 2). Таким чином, суду при розгляді кримінального провадження важливо було встановити чи було виконане це доручення взагалі, в чому суд і переконався, тому відомості, що містяться в матеріалах кримінального провадження відповідають вимогам ст.ст. 85, 86 КПК України.

Крім того, сторона захисту вважає, що висновок експерта №135е від 14.01.2020 є неприпустимим доказом через те, що КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» не залучалось слідчим ОСОБА_9 для проведення експертизи, оскільки згідно з постановою про призначення судово-медичної експертизи від 10.01.2020 проведення даної експертизи слідчим було доручено обласному бюро судово-медичної експертизи в Дніпропетровській області.

Суд не може погодитись з такими доводами сторони захисту та вважає Комунальне підприємство «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» компетентним експертним закладом виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судову експертизу» до державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» віднесений до установ, в яких проводяться судово-медичні експертизи і є закладом, який перебуває у безпосередньому підпорядкуванні органу державної влади Міністерства охорони здоров`я України в особі Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, про що свідчить відповідний штамп супровідного листа висновку судово-медичної експертизи №135е від 14.01.2020.У законодавчому плані діяльність КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» ґрунтується на наказі №6 від 17.01.1995 МОЗ України, Постанові №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», ЗУ від 25.02.1994 №4038а-ХІІ «Про судову експертизу».
Виходячи з вищевикладеного КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» є компетентним експертним закладом, який на підставі постанови слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 10.01.2020 провів судову-медичну експертизу відносно потерпілої ОСОБА_5 , а сама по собі допущена слідчим технічна описка у зазначенні назви установи, експертам якої доручено проведення експертизи, не впливає на суть складеного висновку №135е від 14.01.2020.

Судом не вбачається підстав для визнання висновку експерта №135е від 14.01.2020 недопустимим доказом, враховуючи також наступне.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Міністреством юстиції України 08.10.1998 № 53/5, підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Таким чином, даний висновок експерта, отриманий в установленому законом порядку, дослідження проведено на підставі постанови слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про призначення судово-медичної експертизи від 10.01.2020 та медичних документів і рентгенівських знімків, наданих потерпілою ОСОБА_5 , експерт попереджався про кримінальну відповідальність, висновок було відкрито стороні захисту, тому зазначений висновок №135е від 14.01.2020 відповідає критеріям допустимості,визначеними ст. 86 КПК України та ст.ст. 101, 102 КПК України.

Крім того, висновок експерта №135е від 14.01.2020 під сумнів стороною захисту ніколи не ставився і як наслідок сторони кримінального провадження не порушували перед судом жодних клопотань про допит експерта та про призначення повторних, додаткових експертиз, а з огляду на досліджений висновок суд також не вбачав необхідності роз`яснення експертом складеного висновку, а тому твердження захисника щодо визнання висновку експерта №135е від 14.01.2020 недопустимим доказом підлягають відхиленню.

Суд критично відноситься і до доводів сторони захисту щодо надання своєї медичної документації експерту ОСОБА_5 , а не слідчим ОСОБА_9 , що вказує на неприпустимість, як доказу висновку експерта №135е від 14.01.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів, що слідує з ч. 3 ст. 93 КПК України.
Таким чином, законодавець закріпив права потерпілих на збирання доказів та їх подання до кримінального провадження.
Крім того, як вбачається з кримінального провадження, при ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України ні обвинувачений ОСОБА_3 , ні захисник ОСОБА_6 з клопотанням про надання їм для ознайомлення медичної документації потерпілої ОСОБА_5 не звертались.
Між тим, потерпіла ОСОБА_5 є законним володільцем інформації, медична документації потерпілої містить відомості, що стосуються її персональних даних про її лікування та стан здоров`я, а тому з огляду на положення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 01.06.2010 та рішення Конституційного Суду України від 30.10.1997 №5-зп (справа №18/203-97) ця документація могла бути надана для ознайомлення стороні захисту лише за згодою самої потерпілої, або за ухвалою суду.
Проте сторона захисту із таким клопотанням не зверталась і під час судового розгляду справи, який проводився за участю потерпілої ОСОБА_5 , як і не заявляла у суді клопотань про призначення повторної або додаткової експертизи.
У зв`язку з чим, доводи захисника про недопустимість висновку судово-медичного експерта №135е від 14.01.2020 щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_5 , як доказу у справі через те, що медична документація надана експерту потерпілою, не є прийнятними.

Як вбачається з результатів судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_5 про що складено висновок експерта №135е від 14.01.2020 за наслідками проведення судово-медичної експертизи, враховуючи надану медичну документацію та консультативний висновок рентгенолога у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження: закритий косий перелом основи нігтьової фаланги першого пальця правої стопи з задовільним стоянням відламків, садна правого гомілково-ступневого суглобу. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об таких (такі), якими могли бути і виступаючи частини рухаючогося автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у 16 МКЛ, тобто можливо і термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові.

Виявлені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), на підставі пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, №6.

З огляду на вищевказане, доводи захисника в частині наявності у потерпілої ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, які б відносились до тілесних ушкоджень, визначених п2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ №»6 від 17.01.1995 є хибними та не відповідають фактичним обставинам справи, встановлених судом, і висновку експерта №135е від 14.01.2020.

Суд також не може погодитись з твердженнями захисника щодо невідповідності показів потерпілої під час судового засідання відносно механізму дорожньо-транспортної пригоди що сталася, оскільки захисником не наведені конкретні обґрунтовані та вагомі обставини, підстави, передбачені кримінально-процесуальним законом, які б вказували на необ`єктивність, протиріччя показів потерпілої, та не надано суду жодних належних та допустимих доказів з цього приводу.
Зі змісту сформульованої у ст.286 КК України диспозиції слідує, що вона є бланкетною, а тому при кваліфікації слід керуватися законодавчими чи іншими нормативними актами щодо безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з цим суд зобов`язаний ретельно з`ясовувати і зазначати у вироку: 1) у чому саме полягали названі у цій статті порушення; 2) які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано; 3) чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Судом у повній мірі встановлено у чому саме полягали порушення з боку водія ОСОБА_3 , та які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано, а саме п. 10.9 Правил дорожнього руху України «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».

Обвинувачення містить посилання на конкретні порушення, які збігаються із тими нормами правил безпеки дорожнього руху та які ставляться в провину обвинуваченому.
Суд також зазначає, що під механізмом дорожньо-транспортної пригоди розуміють систему часових, динамічних та інших зв`язків окремих етапів, обставин і чинників, що формують сліди на взаємодіючих об`єктах під час розвитку дорожньо-транспортної події.
Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.
Виходячи з норми закону, метою проведення слідчого експерименту є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
При розгляді даного кримінального провадження, суд, реалізуючи положення ст. 22 КПК України, забезпечив здійснення учасниками кримінального провадження їх процесуальних права і виконання ними обов`язків, спрямував судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження.
Тому, що стосується доводів сторони захисту щодо не проведення під час досудового розслідування жодного слідчого експерименту з питання механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , то доводи сторони захисту в цій частині спростовуються наявними в матеріалах справи протоколами проведення слідчих експериментів від 23.01.2020 за участю, як потерпілої, так і свідка ОСОБА_8 (т.2 а.с. 63-78). Отримані під час проведення слідчих експериментів докази містять інформацію щодо механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди та під час судового розгляду кримінального провадження були досліджені з участі всіх учасників судового розгляду.
Крім цього, допитані в суді потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_8 підтвердили свої покази, які вони надавали під час проведення за їх участі слідчого експерименту та їх покази не суперечать даним та інформації, яка була отримана під час слідчого експерименту за їх участі, та повністю узгоджуються з висновком експерта №135е від 14.01.2020, згідно з яким тілесні ушкодження середньої тяжкості у потерпілої ОСОБА_5 могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об таких (такі), якими могли бути і виступаючи частини рухаючогося автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у 16 МКЛ, тобто можливо і термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові.

Таким чином, суд вважає, що мотиви доводів захисника фактично ґрунтуються на незгоді сторони захисту із показами потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 , під час судового розгляду кримінального провадження, висновками експертів, які були отримані стороною обвинувачення під час досудового розслідування.
Суд розцінює відповідну позицію обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_6 як установлену модель захисту та практику перекладання провини за дорожньо-транспортну пригоду, яка склалась, з водія на пішохода, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинене кримінальне правопорушення.
Наявна у кримінальному провадженні сукупність наведених вище прямих і непрямих доказів вчинення кримінального правопорушення, які за змістом є чіткими, послідовними і зрозумілими, такими, що в достатній мірі повно викривають обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, надала суду можливість постановити обвинувальний вирок за наслідками розгляду кримінального правопорушення.
Заперечення ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.11.2019 приблизно о 17-15 годині на тротуарі вул. Бердянської з боку вул. Молодогвардійської в напрямку пр. Слобожанського в м. Дніпро, спростовуються дослідженими в суді при розгляді кримінального провадження доказами, якими встановлені обставини справи.

Його винуватість у скоєнні вказаного у вироку кримінального правопорушення підтверджується послідовними показами потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які безпосередньо в суді впевнено надали послідовні покази щодо обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на тротуарі вул. Бердянської в м. Дніпро 20.11.2019 приблизно о 17-15 годині, в результаті чого потерпіла ОСОБА_5 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, та дослідженими письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_8 із обвинуваченим ОСОБА_3 знайомі не були, останнього взагалі не знали, попереджались судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, їх покази співпадають між собою, тому у суду відсутні підстави сумніватися у їх об`єктивності, недостовірності, їх неправдивості.
Зі своєї сторони сторона захисту не надала суду жодних доказів, які підтвердили би невинуватість ОСОБА_3 , та не заявляла ніяких клопотань про дослідження нових доказів по справі.
Більш того, суд звертає увагу на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2020, якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та яка набрала чинності.
Не оскаржуючи вказану постанову суду, якаю фактично було встановлено, що 20.11.2019 о 17:15 годині на перехресті вул. Бердянської та вулиці Артільної в м. Дніпро, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Чері Амулет» державний номерний знак НОМЕР_1 , став учасником ДТП та залишив місце пригоди, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник погодились з фактичними обставинами, що були встановлені судом щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 20.11.2019.
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Досліджені судом та покладені в основу вироку докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є достовірними, допустимими і достатніми, для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Наявна у кримінальному провадженні сукупність наведених вище доказів вчинення кримінального правопорушення, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними, такими, що в достатній мірі повно викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, надала суду можливість постановити обвинувальний вирок за наслідками розгляду кримінального провадження, а доводи строни захисту щодо не спроможності обвинувачення, висунутого ОСОБА_3 , про порушення норм кримінального процесуального, кримінального законодавства України, суд належним чином перевірив та встановив, що зазначені доводи судом розцінюються лише як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення ОСОБА_11 з метою уникнути персональної відповідальності за вчинене.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила кримінальне правопорушення, які мають кримінально-правове значення.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно з необережності і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який свою вину не визнав, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, не працює, характеризується позитивно, думку потерпілої, якій обвинувачений не відшкодував спричиненої шкоди.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи вищенаведені обставини, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами, потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, які просили суд виправдати обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України суд призначає покарання, передбачене санкцією статті КК України в редакції ЗУ № 586-VI від 24.09.2008, яка діяла на час вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, що відповідає вимогам ст. 4 КК України.
Вирішуючи питання щодо додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приймає до уваги, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення за ст. 286 КК України, є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а вже його додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи.

Згідно з п. 20 Постанови ВСУ від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті"- при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

ОСОБА_3 здійснив наїзд своїм автомобілем на потерпілу ОСОБА_5 на тротуарі, на якому рухатися транспортним засобам заборонено відповідно до п. 11.13 Правил дорожнього руху України; після скоєння зіткнення не зупинився надати допомогу потерпілій, а навпаки залишив місця дорожньо-транспортної пригоди, вчинивши при цьому адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122-4 КУпАП, що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2020, яку він та його захисник не оскаржували, тобто погодились з даною постановою суду, яка вступила в законну силу.

Крім того, ОСОБА_3 не одружений, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, яких необхідно утримувати; ані обвинуваченим, ані його захисником суду доказів того, що професія водія є єдиним джерелом доходу обвинуваченого не надано.

Тому з огляду на викладене, на те, що ситуація сьогодення на автошляхах України залишається вкрай складною та викликає суспільний інтерес, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки не призначення ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, буде суперечити та не відповідати інтересам суспільства, а також принципам справедливості, законності та індивідуалізації призначення покарання.

З огляду на вказане, саме це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначене покарання, на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через приму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного особою кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в сумі 100 000,00 гривень.

Прокурор позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 просила задовольнити на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 не визнав.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 моральної шкоди, заподіяної в наслідок кримінального правопорушення, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 3 Конституції України, Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Закон України від 30.06.1993, № 3353-XII "Про дорожній рух", визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України ( ст. 53 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, дією або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язана вчинити необхідні дії для його негайного відновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не учиняються, суд може постановити рішення про відновлення порушеного права, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276, ст. 280 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

Згідно зі п. 6 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

За таких обставин, враховуючи роз`яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, перенесених потерпілою, яка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, при цьому має двох неповнолітніх дітей, які потребували її догляду та уваги, яка будучи сама хворою, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 20.11.2019 змушена була знаходитись з хворою дитиною на стаціонарному лікуванні у лікарні, та, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, вважає суму, зазначену ОСОБА_5 в своїй позовній заяві, завищеною, а тому в якості компенсації моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 підлягає стягненню сума в розмірі 35 000,00 гривень.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в сумі 1 256,08 гривень.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 16.12.1999 кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області) на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової автотехнічної експертизи (одержувач платежу: УК у Чечелівському районі м. Дніпра/ Чечелівський район/24060300; , номер рахунку UA0004008, висновок 19/104-9/2/247 від 12.02.2020) в сумі 1256,08 гривень.

Речовий доказ транспортний засіб марки «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути за належністю ОСОБА_3 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1