ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/3595/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2020 року задоволено клопотання прокурора, застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14-15 години 17.12.2020 року, з заставою у розмірі 105 100 гривень.
Не погодившись з ухвалою суду, захисник адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2020 року та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт в певний період доби. Захисник вважає оскаржувану ухвалу незаконною, пред`явлене обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України безпідставним та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не доведеним. Судом не вказано чому не можливо застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Вказує, що клопотання прокурора від 19.10.2020 року не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , не містить правової кваліфікації злочину із зазначенням статті, частині статті закону про кримінальну відповідальність. Всупереч вимог ч.3 ст.184 КПК України прокурором не додано до вказаного клопотання копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При постановленні оскаржуваної ухвали суддя оцінив лише докази надані прокурором, відкинув зазначені стороною захисту, не допитав потерпілого ОСОБА_9 та не врахував, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, до взяття під варту працював водієм у фізичної особи.
Вислухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
При розгляді клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою судом враховано продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також наявність обставин, які виправдовують подальше його перебування під вартою.
Мотиви прийнятого суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст.196 КПК України.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілих.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами адвоката ОСОБА_7 щодо необґрунтованості обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні повноваження під час судового розгляду на власний розсуд враховує наявність встановлених та доведених фактичних обставин на підставі отриманих ним доказів під час досудового розслідування. Отже, твердження про безпідставність обвинувачення та його необґрунтованість спростовується змістом обвинувального акту переданого на розгляд суду першої інстанції в якому логічно та послідовно прокурором викладено формулювання обвинувачення та наявність фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними. Оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст.94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів щодо безпідставності пред`явленого обвинувачення або його недоведеності.
Враховуючи особу ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, серед яких є тяжкий злочин та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, 10 епізодів злочинів, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, неодружений, утриманців не має, характеризується як особа антисоціальна та схильна вчиняти кримінальні правопорушення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
З висновками судді погоджується і апеляційний суд, оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на даній стадії судового процесу в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання обвинуваченим покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_8 є недостатнім.
Наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків та постійного місця роботи в період з 18.02.2018 року по 24.08.2020 року не зможе повністю усунути ризики за умови можливої перспективи призначення вказаного покарання. Суду апеляційної інстанції відомостей про захворювання, які перешкоджають або унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою не надано.
Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, які свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, спростовують доводи апеляційної скарги про недоведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Доводи захисника щодо порушення прокурором під час звернення з клопотанням від 19.10.2020 року вимог ч.ч.1, 3 ст.184 КПК України не є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2020 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника не вбачає.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2020 року про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді