ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 664/750/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/963/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.1, 3 ст. 357 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів

медичного характеру: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

законного представника: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № №0001353 за апеляційною скаргою прокурора Олешківського відділу Новокаховської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 26.06.2020 року, якою до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Цюрупинськ Цюрупинського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, -

за фактом вчинення суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч. 1,3 ст. 357 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою застосовано до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Запобіжний захід у вигляді поміщення ОСОБА_7 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку до набрання ухвалою законної сили, залишено без змін. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Суд встановив, що ОСОБА_7 , 10 серпня 2018 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 страждаючи хронічним психічним захворюванням у формі параноїдальної шизофренії, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 24.10.2018 №535, внаслідок чого не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто перебуваючи згідно з цим висновком в стані неосудності, вчинив ряд суспільно-небезпечних діянь, а саме:

1)наніс своєму дідові - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є власником зазначеного будинку, ряд ударів (не менше двох) невстановленим слідством тупим предметом з обмеженою поверхнею в область ребер з правого та лівого боку, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді множинних прямих та непрямих переломів ребер, переломи першого шостого ребер з обох боків за кількома анатомічними лініями з утворенням уламків, крововилив у м`які тканини, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 31.08.2018 №969 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, від яких ОСОБА_11 помер на місці події у період часу з 10.08.2018 до 11.08.2018 року;

2)заволодів офіційними документами, які належать ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: ощадною книжкою №93544 виданою 02.02.1991 на ім`я ОСОБА_12 Ощадним банком СССР філіал №3256 м. Цюрупинськ, довідкою №94 про причину смерті ОСОБА_12 від 03.05.2014, лікарським свідоцтвом №94 про смерть ОСОБА_12 виданим 03.05.2014р. Цюрупинськой районною лікарнею в Херсонській області, та офіційними документами на нерухоме майно ОСОБА_11 , а саме: будинковою книгою АДРЕСА_3 , проектом на газозабезпечення за адресою: АДРЕСА_2 , актом про заміну електролічильника №532355 від 21.10.2013;

3)заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 05.12.1998 на ім`я ОСОБА_11 Цюрупинським РВ УМВС України в Херсонській області, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 16.09.1947 на ім`я ОСОБА_11 РАГСом м.Миколаїва, довідкою від 26.02.1998 про присвоєний ідентифікаційний номер № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 , військовим квитком серії НОМЕР_4 виданим 05.08.1961 на ім`я ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , трудовою книжкою серії НОМЕР_5 виданою 17.01.1959 на ім`я ОСОБА_11 з вкладишем від 15.08.1990, особистою карткою водія виданою 20.04.1955 на ім`я ОСОБА_11 , посвідченням водія серії НОМЕР_6 виданим 02.07.1983 на ім`я ОСОБА_11 , виданим МРЕО м. Цюрупинск, талоном до посвідчення водія серії НОМЕР_7 виданим 08.06.1994 МРЕО м.Цюрупинск, атестатом №346 про допущення до виконання робіт муляра, виданим 24.10.1965 на ім`я ОСОБА_11 трестом «Херсонстрой» будівельне управління №8, свідоцтвом судноводія серії НОМЕР_8 виданим 15.05.1973 на ім`я ОСОБА_11 , посвідченням № НОМЕР_9 про отримання кваліфікації муляра четвертого розряду, виданим 22.02.1966 на ім`я ОСОБА_11 учбовим пунктом тресту «Херсонстрой», пенсійним посвідченням № НОМЕР_10 виданим 20.11.1995 на ім`я ОСОБА_11 , посвідченням ветеран праці серії НОМЕР_11 виданим 03.02.2006 на ім`я ОСОБА_11 Цюрупинським Управлінням праці та соціального захисту населення в Херсонській області, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_12 виданим 19.09.1978 на ім`я ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , трудовою книжкою б/н виданою 06.06.1967 на ім`я ОСОБА_12 , довідкою про присвоєння ідентифікаційного коду № виданою 26.02.1998 на ім`я ОСОБА_12 , свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_13 виданим 03.05.2014 на ім`я ОСОБА_12 Цюрупинським РАЦСом управлінням юстиції в Херсонській області, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_14 виданим 22.06.1983 на ім`я ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 , атестатом серії НОМЕР_15 про середню освіту виданим 24.06.1986 на ім`я ОСОБА_14 , трудовою книжкою серії НОМЕР_16 виданою на ім`я ОСОБА_14 ;

4)безперешкодно з приміщення будинку заволодів грошовими коштами у сумі 4000 гривень, які належали його дідові - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_7 своїми діями вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині; під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України викрадення офіційних документів; під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України незаконне заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом будь-яким способом; під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні просить ухвалу суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог КПК, постановити нову ухвалу, якою дії ОСОБА_7 кваліфікувати за ч. 4 ст. 187 КК як розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК як умисне вбивство з корисних мотивів, за ч. 1 ст. 357 КК як викрадення офіційних документів з корисних мотивів, за ч.3 ст. 357 КК як незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим офіційним документом та застосувати до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізацій до психіатричного закладу із суворим наглядом.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК на ст. 115 ч. 1 та ч.1 ст. 185 КК, пославшись на те, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, тому з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 вирішив вбити свого діда після того, як дізнався, що дід вирішив заповісти все свої майно своєму сину, саме через це ОСОБА_7 і забрав особисті документи загиблого та привласнив його грошові кошти, тобто незважаючи на психічні вади, він все ж таки розумів, що він викрадає документи і грошові кошти, а його психологічний стан є лише обставиною, що позбавляє можливості усвідомлювати суспільну небезпечність своїх дій, але не їх фактичну сторону.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Адвокат ОСОБА_8 не погодився із доводами апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу суду без змін..

ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_9 підтримали позицію захисника.

Потерпілий ОСОБА_14 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення апеляційного розгляду не подавав, про час та місце судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Доведеність вчинення ОСОБА_7 у стані неосудності вбивства свого діда ОСОБА_11 , здійснення крадіжки його майна та викрадення офіційних документів ОСОБА_7 , його захисником та законним представником, як і вид застосованого судом примусового заходу медичного характеру не оспорюється.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставну перекваліфікацію суспільно-небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК на ст. 115 ч. 1 та ч.1 ст. 185 КК, колегія суддів виходить з наступного.

Зміст і форма кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру повинні відповідати закріпленим у ст. 7 КПК України загальним засадам, у тому числі презумпції невинуватості. Виходячи з наведеного, особа вважається такою, що не вчиняла суспільно небезпечного діяння, і не може бути піддана примусовим заходам, доки факт вчинення нею такого діяння не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили.

За змістом положень статей 18, 19, 92, 93 КК України, ст. 503 КПК України підставою для застосування щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, примусових заходів медичного характеру є наявність у такому діянні юридичних ознак складу злочину, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, за винятком осудності як ознаки суб`єкта.

З урахуванням наведеного та положень ч. 1 ст. 505 КПК України у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру доказуванню підлягають, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення діяння цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння чи на час досудового розслідування; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для себе самої та інших, а також можливість завдання іншої істотної шкоди такою особою.

Наведених законодавчих приписів у цьому кримінальному провадженні належним чином дотримано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування при зверненні до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру встановив, що останній вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 та 3 ст. 357 КК України.

Перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 185 КК суд першої інстанції зазначив, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, тому з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Колегія суддів погоджується з цими висновками, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статей 18, 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, в якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу й місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність має бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) та юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає в наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки), юридичний у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлено одну з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Відповідно до дослідженого місцевим судом висновку судово-психіатричної експертизи від 24.10.2018 №535 ОСОБА_7 страждав і на теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії. У період часу, який цікавить слідство, ОСОБА_7 був психічно хворим, тоді не міг усвідомлювати свої дії, керувати ними. У теперішній час він також не може усвідомлювати свої дії і керувати ними. ОСОБА_7 рекомендоване застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом (т.2 а.п. 74-80).
Тобто у ОСОБА_7 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання), так і інтелектуальної та вольової ознак юридичного критерію (нездатність розуміти свої дії та керувати ними).

З огляду на ці обставини суд першої інстанції дійшов висновку про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь у стані неосудності та як наслідок - про необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

При цьому, за умови перебування ОСОБА_7 у стані неосудності, юридична оцінка вчиненого ним суспільно небезпечного діяння органом досудового розслідування за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК є неправильною, на чому обґрунтовано акцентував увагу суд першої інстанції.

Так, убивство це винне (умисне або необережне), протиправне заподіяння смерті іншій людині. Суб`єктивна сторона умисного вбивства (ст. 115 КК України) характеризується виною у формі умислу (прямого чи непрямого).

Суб`єктивна сторона розбою характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.
Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально осуджуваним, шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, а умисна форма вини при цьому передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Отже, з урахуванням того, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали, що і зробив суд першої інстанції, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 185 КК.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 26.07.2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців - з дня оголошення, а ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді: три підписи