Дата документу 31.08.2020 Справа № 315/659/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 315/659/19 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/920/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з Гуляйпільського районного суду Запорізької області,

розглянула 31 серпня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою представника - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 2 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000094за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому зазначила, що в провадженні Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного 15.03.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 за ч. 1 ст. 358 КК України.
В обгрунтування клопотання, слідчий вказує, що до матеріалів кримінального провадження долучений оригінал Заяви про передачу в особисту власність квартири від 21.02.1994 року, в ході проведення досудового розслідування було проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку №15-100 від 09.08.2019 року встановлено, що досліджуваний підпис у графі «Підпис наймача та повнолітніх членів сім`ї» (перший рядок) в заяві від 21.02.1994 року виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою, крім того до СВ Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло клопотання від потерпілого ОСОБА_8 про те, що він є спадкоємцем першої черги, але в зв`язку з тим, що виникла вищевказана ситуація та на даний момент проводиться досудове розслідування за вказаним фактом він не може реалізувати своє право на спадщину.
З метою забезпечення збереження речового доказу: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка виступає предметом вчинення кримінального правопорушення, слідчий просив накласти арешт на зазначену квартиру з позбавленням будь-яких фізичних чи юридичних осіб права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Ухвалою слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 2 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000094 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Слідчий суддя вважав, що майно зазначене в клопотанні слідчого відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів наклав арешт на квартиру з позбавленням будь-яких фізичних чи юридичних осіб права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , зазначили, що арешт на квартиру підлягає скасуванню у зв`язку з наступним. Так, слідчий суддя, який виніс ухвалу про арешт майна, порушив конституційні норми, позбавивши права ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розпоряджатися та користуватися своїм майном. Зазначає, що заявники не мають процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, нікому не повідомлено про підозру, санкція статті не передбачає відшкодування будь-якої майнової шкоди, а провадження розслідується уже тривалий час. Щодо обставин провадження захисник вказує, що ОСОБА_12 , якому належить 1/3 арештованої квартири, має двох синів - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які претендують на всю квартиру, та саме їх товариш слідчий поліції ОСОБА_15 звернувся до суду з відповідним клопотанням. Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 02.12.2019 року про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, вказує, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про час і місце проведення судового розгляду клопотання повідомлено не було, копію ухвали суду отримано 20.07.2020 року, а тому згідно ч. 3 ст. 395 КПК строк на апеляційне оскарження не пропущено.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 , зазначив, що оскаржувану ухвалу слідчого судді вважає законною, а апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, що підлягає відхиленню з наступних підстав. Вказує, що він є єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Його рідний брат відмовився від прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_12 , невстановлені слідством особи, підробили заяву про видачу свідоцтва про право приватної власності на житло, у якій вказали у якості членів сім`ї ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як осіб, які проживали та були зареєстровані у квартирі на час приватизації, хоча це не відповідає дійсності і підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади Гуляйпільської міської ОТГ про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. В подальшому, незаконно було дописано у «Свідоцтво про право приватної власності на житло» від 25.03.1994 року, співвласниками квартири - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 1/3 частині. ОСОБА_11 не мала права на таку скаргу відповідно ст.174 КПК, так як не є власником майна чи законним володільцем всієї квартири, а свідоцтво про право власності таким, що спотворено дописами посадовими особами БТІ.

Позиції учасників судового провадження.
Адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

З приводу доводів відсутності у ОСОБА_11 права на звернення з апеляційною скаргою, судова колегія зауважує на положеннях ст. 64-2, ст. 174 КПК України, аналіз яких дозволяють зробити висновок про наявність у ОСОБА_11 , як власника майна, на яке накладений арешт, права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 2 грудня 2019 року, постановленої у рамках кримінального провадження № 0000094.

При цьому, колегія суддів з`ясувала, що свідоцтво про право власності на житло, де серед співвласників квартири АДРЕСА_2 значиться, зокрема і ОСОБА_11 , на даний час не оспорюване, не скасоване.

Стосовно доводів представника апелянтів, який поставив під сумнів неупередженість слідчого ОСОБА_15 , який був ініціатором клопотання про арешт майна, то наведена обставина має бути окремим предметом перевірки за відповідним зверненням, зокрема в порядку ст. 81 КПК України. На даний час питання про відвід даного слідчого, задоволення відводу не вирішувалося, слідчий не відсторонений від розслідування даного кримінального провадження.
З приводу сутті прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційна інстанція приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, шо воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України - слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Так, матеріали провадження засвідчують, що органом досудового розслідування проводиться перевірка у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 за фактом внесення до правовстановлюючих документів неправдивих відомостей та підробки певних документів, які стосуються житлового приміщення, а самеквартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою слідчого судді від 12 березня 2020 р. продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000094 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України на шість місяців, тобто до 15 вересня 2020 р.

Надані матеріали кримінального провадження містять висновок почеркознавчої експертизи № 15-100 від 09.08.2019 року, згідно якої досліджуваний підпис у графі «підпис наймача та повнолітніх членів сім`ї» у заяві від 21.02.1994 року виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою.
За наданими матеріалами зазначена заява, до якої долучалася довідка про склад сім`ї ОСОБА_12 , була підставою для видачі свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1994 року, де власниками в рівних частках вказані: ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 .
Отже, документ щодо якого, з урахуванням наданих матеріалів, у органа слідства є обґрунтовані сумніви в його законності, був передумовою для отримання свідоцтва про право власності на частку у житловому приміщенні та загалом набуття права власності на частку у квартирі АДРЕСА_2 .
З наведеного вбачається, що предметом можливих злочинних дій є не тільки документи про право власності на об`єкт нерухомого майна, а й сама квартира, тому колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомого майна є обгрунтованим.

Наведені вище обставини дозволяли слідчому судді прийти до висновку про відповідність заявленої для накладення арешту квартири критеріям речового доказу.
Фактичні обставини провадження не ставлять під сумнів наявність ризиків щодо відчуження, розпорядження житловим приміщенням, що згідно вимог ст. 170 КПК України передбачає застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження саме з метою збереження речового доказу, тобто з підстави зазначеної ініціатором відповідного клопотання.
Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру та мотивуючи своє рішення слідчий суддя вказав мету забезпечення арешту - збереження речового доказу, що відповідатиме обставинам даного провадження.
З цього приводу слід зауважити на положеннях ч.3 ст. 170 КПК України, згідно яких з наведеної підстави може бути накладений арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи. Отже, в такому випадку закон не пов`язує накладення арешту на майно з висуненням підозри.

Разом з тим, на думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно в повному обсязі, заборонивши будь-яким фізичним чи юридичним особам не лише розпоряджатися та відчужувати, а й користуватися майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що спосіб арешту на квартиру шляхом заборони користуватися ним порушує конституційні права заслуговують на увагу.

Одночасно, судова колегія звертає увагу на положеннях ч.12 ст. 170 КПК України щодо заборони обмеження використання житлового приміщення та відсутності відповідних обґрунтувань у заявленому клопотанні, зокрема і стосовно наявності ризиків, пов`язаних із користуванням житлом, що вказує на не доведенність органом слідства необхідності накласти арешт на заявлене майно шляхом заборони користування квартирою.

Крім того, апеляційна інстанція наголошує на необхідності дотримання визначеного п.5 ч.2 ст.173 КПК України принципів розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження при розв`язанні даного клопотання.
Однак, зазначені вимоги закону не були в повному обсязі враховані слідчим суддею і, з огляду на зміст клопотання, накладення арешту на вказане в клопотанні слідчого майно без права користуватися ним, на думку колегії суддів, є необгрунтованим.
При цьому, вимоги ч.5 ст. 132, ч.2 ст. 171 КПК України зобов`язують слідчого навести обґрунтування викладених у клопотанні доводів.

Вимоги ст. 173 КПК України, за відсутності відповідного обґрунтування клопотання, засвідчує відсутність законних підстав для застосування способу накладення арешту на майно у вигляді заборони користування житловим приміщенням.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, і з огляду на положення ч.3 ст. 407 КПК України щодо повноважень суду апеляційної інстанції ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 2 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000094за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000094 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 358 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на квартиру АДРЕСА_2 .
В решті вимог клопотання - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4