ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №623/395/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2565/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження №11кп/818/2565/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 травня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-10.06.1996 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.141 КК України (в редакції від 1960 року) на 1 рік позбавлення волі, із застосуванням ст.46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;
- 08.02.1997 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.140 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.45 КК України засуджений умовно з іспитовим строком на 2 роки;
- 02.03.1998 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.206, ч.3 ст.42 КК України (в редакції від 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 31.03.2000 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 8 місяців 21 день;
- 22.01.2002 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 3 роки позбавлення волі. 18.11.2004 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 2 місяці 12 днів;
- 12.12.2005 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
- 04.06.2008 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.1 ст.358, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.2 ст.190 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
- 26.05.2008 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 21.07.2015 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України, на 4 роки позбавлення волі. 25.05.2018 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 11 місяців 8 днів,-

засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, 25 листопада 2019 року, приблизно о 4 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля будівлі № 71 по вулиці Покровській в місті Ізюм Харківської області, маючи раптово виниклий прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння заснула на сходах, та відсутністю сторонніх осіб, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A6», який знаходився на сходах біля ОСОБА_8 , вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4123/19 від 16.12.2019 року, 5239 грн. 20 коп. та чохол накладку до мобільного телефону «Samsung Galaxy A6», вартістю, згідно висновку вказаної судово- товарознавчої експертизи, 119 грн. 20 коп., та з гаманця потерпілої гроші в сумі 300 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 5658 грн. 40 коп., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що він надав показання під тиском і загрозою фізичної розправи. Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог, передбачених ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого та інших учасників судового розгляду всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись, що всі правильно розуміють зміст цих обставин, а їх позиції добровільні, роз`яснив ОСОБА_7 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував, що підтверджується аудіо та відеозаписом судового засідання від 04 травня 2020 року, а також розпискою обвинуваченого від 04.05.2020 року (а.с.55).

Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про надання ним на досудовому слідстві показань під тиском і загрозою фізичної розправи є надуманими.

Матеріали кримінального провадження таких даних не містять.

Згідно технічного запису судового засідання, під час допиту у суді першої інстанції обвинувачений не оспорював фактичні обставини вчинення злочину, добровільно надав показання та не заперечував проти проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не повідомляв про те, що на досудовому слідстві він надавав показання внаслідок здійснення на досудовому слідстві на нього тиску чи погроз застосування фізичного насильства.

Крім того, згідно приписів ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Як слідує із матеріалів провадження, суд першої інстанції, враховуючи вимоги ч.4 ст.95 КПК України про заборону обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, навів у вироку в обґрунтування своїх висновків про доведеність вини обвинуваченого лише показання ОСОБА_7 , які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

З огляду на наведене, доводи обвинуваченого про надання свідчень під тиском і загрозою фізичного насильства, колегія суддів розцінює як намагання останнього уникнути відповідальності за вчинене.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, неодружений, офіційно непрацевлаштований, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, характеризується за місцем проживання задовільно, а також пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм розміром є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону у цьому кримінальному провадженні, які були б підставами для зміни чи скасування вироку та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 травня 2020 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: