Справа № 945/1224/20
Провадження № 1-кп-945/303/20
Вирок
Іменем України
24 вересня 2020 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександрівка Петрівського району Кіровоградської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, є учасником бойових дій, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого військовослужбовцем у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу на посаді механіка-водія-електрика відділення управління штабу батальону взводу зв`язку танкового батальону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше не судимого.
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
в с т а н о в и в:
Досудовим розслідуванням та під час судового розгляду встановлено, що 27.02.2020 року ОСОБА_4 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби у ЗСУ на посаді рядового та сержантського складу строком на 1 рік. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2020 року № 59 солдат ОСОБА_4 , зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду механіка-водія-електрика відділення управління штабу батальону взводу зв`язку танкового батальону зазначеної військової частини.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №61 від 01.03.2020 року солдат ОСОБА_4 вибув у службове відрядження з місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) для проведення бойового злагодження у польових умовах з 01.03.2020 року.
12.06.2020 року о 08год.00хв. солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді механіка-водія-електрика відділення управління штабу батальону взводу зв`язку танкового батальону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат діючи умисно в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дисколувалась за адресою: АДРЕСА_3 міжвидовий центр підготовки частин та підрозділів та незаконно перебував за адресою: АДРЕСА_1 де проводив свій час на власний розсуд, не пов`язаний з виконнаннями своїх посадових обов`язків.
24.07.2020 року солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась на території 235 МЦПП та приступив до виконання своїх посадових обов`язків.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби) вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
30 липня 2020 року в даному кримінальному провадженні між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ч.1 ст.468 КПК України.
Відповідно до угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч.4 ст.407 КК України, щодо узгодженого покарання на підставі ст.69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 місяців з відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які зрозумілі обвинуваченому які передбачені ст.ст.473, 476 КПК України.
Суд заслухав в судовому засіданні думку прокурора, який вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, та просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити підозрюваному узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним; з наданих суду матеріалів кримінального провадження, вбачається, що скарги обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України є правильною. Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином і відповідно до вимог ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладена сторонами угода є добровільною. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
За таких обставин, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Керуючись ст.ст. 314-316, 368,370, 468, 469,472, 475 КПК України, суд -
Ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 липня 2020 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання на підставі ст.69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 місяців з відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.
На вирок може бути подана апеляція до судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1