Справа № 201/7162/20
Провадження 1-кс/201/2849/2020
УХВАЛА
Іменем України

05 серпня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001463 від 24.07.2020р. за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим прокурором про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що 23.10.2019р. ОСОБА_6 шахрайським шляхом набув право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало її померлому сину ОСОБА_7 , чим завдано значної шкоди потерпілій. За заявою внесені відомості до ЄРДР за № 0001463 від 24.07.2020р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 05.05.2020), мати померлого ОСОБА_5 , 07.07.2020 звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадкового нерухомого майна. Нотаріусом здійснено реєстрацію спадкової справи № 66074728, видано витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі № 60831653 від 07.07.2020.

За життя син потерпілої - ОСОБА_7 займався оформленням за ним права власності на житловий будинок, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , який побудував його дід ОСОБА_9 та склав на онука заповіт 07.06.1999, посвідчений завідуючим Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 , зареєстрований у Спадковому реєстрі за номером 1-2509. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2007р. по справі № 2-1889 за ОСОБА_7 визнано право власності у порядку успадкування за заповітом на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке залишилось після смерті діда ОСОБА_9 .

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дід ОСОБА_7 - ОСОБА_9 . Після смерті діда відкрилась спадщина, яка складалась з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . В установлений термін він не звернувся із заявою про прийняття спадщини або відмову від неї, однак фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР виготовлений 22.08.2007 технічний паспорт, з відмітками на ньому: інвентаризаційна справа № 11438, реєстровий № 30. У техпаспорті проставлено штамп: «Даний об`єкт нерухомості - АДРЕСА_1 загал. 47,3 житл. 24,0, підлягає введенню в експлуатацію, узаконенню 22.08.2007» з підписом виконавця ОСОБА_11 .

При цьому, документи з реєстрації та Свідоцтво про право власності ОСОБА_7 отримані не були, оскільки він, маючи необхідні для цього документовані підстави, не подав відповідну заяву реєстратору та не завершив процедуру оформлення права власності на нерухоме майно через недостатнє володіння положеннями законодавства та підзаконних нормативно-правових актів.

Водночас, абз. 2 п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 передбачено, що державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

У зв`язку з цим нотаріусом був направлений запит від 07.07.2020р. № 171 до КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно якого рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2007р. у справі № 2-1889, у якій КП «Дніпропетровське МЕТІ» було третьою особою, право на спадщину за заповітом на домоволодіння визнано за сином потерпілої - ОСОБА_7 .

За отриманою відповіддю від 10.07.2020р. № 7222, в матеріалах інвентаризаційної справи міститься копія зазначеного рішення суду, а також запит приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 вих. № 682/01-16 від 27.09.2018р. до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та відповідь на нього № 14746 від 04.10.2018р., у якій зазначено про визнання права на спадщину за заповітом на домоволодіння за вказаною адресою за ОСОБА_7 .

Разом з тим, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, потерпілій стало відомо про реєстрацію 23.10.2019р. приватним нотаріусом ОСОБА_12 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , який є підставною особою, раніше засудженою за вчинення грабежу, який не має ніякого відношення до вказаного домоволодіння, не пов`язаний родинним зв`язком з особами, які проживали у будинку.

Право власності набуто шахрайським шляхом з використанням підроблених документів, які були надані приватному нотаріусу ОСОБА_12 Дніпровського міського нотаріального округу, а саме:

- підробленого рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська від 22.12.1994 № 502/р про привласнення адреси житловому будинку по АДРЕСА_1 , нібито, виданого за заявою ОСОБА_6 , який ніколи за вказаною адресою не проживав та не міг звертатись з цією заявою, оскільки вказаний будинок був побудований у 1956 р., (прийнятий Дніпропетровським МБТІ у 1964 р., поверховий план від 07.09.1964 із зазначенням вже присвоєної на той час адреси « АДРЕСА_1 » міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, копія отримана на запит нотаріуса), ОСОБА_9 , де він проживав з родиною до своєї смерті у 2000 р.;

- підробленої відповіді КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР від 04.10.2018р. № 14746 на запит нотаріуса ОСОБА_12 , у якій на відміну від оригіналу, про який вказано вище, видалено інформацію про наявне рішення суду про визнання права на спадщину за ОСОБА_7 , що виключала можливість реєстрації права власності на домоволодіння за ОСОБА_6 .

Також, було використано вказаний вище техпаспорт на будинок від 22.08.2007р., виготовлений на замовлення сина потерпілої, що стало можливим через відсутність у ньому даних про власника.

Також, в інтересах ОСОБА_6 , на якого оформлено право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлено технічну документацію на земельну ділянку за цією ж адресою, загальною площею 0,0411 га, якій присвоєно кадастровий номер :03:084:0065, з метою подальшого набуття ОСОБА_6 права власності на неї внаслідок шахрайських дій.

ОСОБА_5 оскаржує реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за підставною особою ОСОБА_6 .

Отже, приватний нотаріус ОСОБА_12 , не маючи на те законних підстав, діючи на підставі підроблених документів, зареєстрував право власності за ОСОБА_6 , який є підставною особою, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на законних підставах перебував у власності ОСОБА_7 , чим спричинив останньому, а в подальшому - потерпілій ОСОБА_5 значну матеріальну шкоду.

На підставі викладеного слідчий просив для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення збереження речового доказу по кримінальному провадженню, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення, накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.

Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без його участі та засобів технічної фіксації.

Власник майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України у судове засідання не викликався у зв`язку з необхідністю забезпечення арешту майна.

Як свідчать матеріали клопотання в провадженні Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001463 від 24.07.2020р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, розпочате за заявою потеплілої ОСОБА_5 про те, що 23.10.2019р. ОСОБА_6 шахрайським шляхом набув право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало її померлому сину ОСОБА_7 ,

На обґрунтовування доводів клопотання слідчим надані докази, які підтверджують обставини учинення кримінального правопорушення: заяву потерпілої ОСОБА_5 віж 23.07.2020р., свідоцтво про смерть сина ОСОБА_7 , заява до нотаріуса про вступ у спадщину від 01.05.2020р., витяг зі спадкового реєстру, Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого видно, що 23.10.2019р. приватним нотаріусом ОСОБА_12 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_6 .

Також надане рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2007р. по справі № 2-1889, яким за ОСОБА_7 визнано право власності у порядку успадкування за заповітом на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке залишилось після смерті його діда - ОСОБА_9 .

Окрім того, надані документи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які суттєво відрізняються від тих, що надані потерпілою. Зокрема, наявне «підроблене» рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська від 22.12.1994 № 502/р про привласнення адреси житловому будинку по АДРЕСА_1 , нібито, виданого за заявою ОСОБА_6 , що ніколи за вказаною адресою не проживав і не міг звертатись з цією заявою, оскільки вказаний будинок був побудований у 1956р. Також надана «підроблена» відповідь КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР від 04.10.2018р. № 14746 на запит нотаріуса ОСОБА_12 , у якій на відміну від оригіналу, долученого до матеріалів клопотання, видалено інформацію про наявне рішення суду про визнання права на спадщину за ОСОБА_7 .

Також, наданий техпаспорт на будинок, виготовлений 27.12.2018р., нібито на замовлення ОСОБА_6 .

Постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 27.07.2020р., будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний речовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Частиною 5 ст. 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає:

1) перелік майна, на яке накладено арешт;

2) підстави застосування арешту майна;

3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення;

4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно;

5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Враховуючи вищевикладене, суддя слідчий прийшов до висновку, що з метою збереження речового доказу застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна нерухомого майна, яке є предметом злочину у вигляді заборони вчиняти реєстраційні дії, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до подальшої перестарці (відчуження) квартири, яка неправомірно вибула з її власності.

При цьому, вимога слідчого щодо заборони будь-яким чином іншим особам розпоряджатися майном не підлягає задоволенню, оскільки така вимога є не конкретизованою, зокрема, слідчим не вказано кому саме необхідно заборонити розпоряджатися нерухомим майном, а тому слідчий суддя позбавлений можливості вирішити таку вимогу в світлі норм ч. 12 ст. 170 КПК України, а тому це клопотання слід задовольнити частково з цих передумов.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, суддя слідчий,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Накласти арешт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити здійснення будь-яких операцій пов`язаних із відчуженням вказаного майна.

В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1