Провадження № 11-кп/4820/516/20
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005099 від 23 липня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року,
в с т а н о в и л а :

Цим вироком
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працює, не має судимостей,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов прокурора, в інтересах держави в особі Хмельницької обласної лікарні до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення витрат на лікування потерпілого внаслідок кримінального правопорушення залишено без задоволення. Речовий доказ автомобіль «Fiat 223L», д.н.з. НОМЕР_1 , залишено ОСОБА_8 за належністю.
Арешт накладений на автомобіль «Fiat 223L», д.н.з. НОМЕР_1 , скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 6437 грн 60 коп процесуальних витрат.
За вироком суду, ОСОБА_9 23 липня 2017 року близько 14 год 25 хв, керуючи автомобілем «Fiat 223L», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Вокзальної з боку пров. Вокзального в напрямку до пров. Клубного, біля електричної опори № 90ТП-37А-6 неподалік перехрестя вул. Вокзальна Декабристів в м. Хмельницькому, в порушення вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, а саме появи пішохода ОСОБА_10 в полі зору на проїзній частині вул. Вокзальної, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля, в районі передньої лівої блокфари, на пішохода ОСОБА_10 , який рухався по проїзній частині вул. Вокзальної в попутному для автомобіля «Fiat 223L», д.н.з. НОМЕР_1 , напрямку руху.
Унаслідок наїзду пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: - рани та гематоми м`яких тканин передньої поверхні середньої третини правої гомілки, відкритих багатоуламкових косопоперечних переломів тіл (діафізів) обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, як такі, що в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю; - рани м`яких тканин потиличної ділянки голови, яке за своїм характером є легким тілесним ушкодженням, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок Хмельницького міськрайонного суду від 26 березня 2019 року змінити в частині призначення додаткового покарання та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України вважати його звільненим від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та відповідно до ст.76 КК України покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Не оспорюючи обставин справи, правильності призначення йому основного покарання, вважав вирок місцевого суду в частині призначення додаткового покарання незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину, його особі, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не повною мірою дотримався положень ст.ст.50, 65 КК України, оскільки застосував додаткове покарання за відсутності обставин, що обтяжують покарання та наявності ряду обставин, що пом`якшують покарання, а саме, що він є особою молодого віку, характеризується позитивно, вчинив необережний злочин, в стані сп`яніння не перебував, до кримінальної відповідальності притягується вперше, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував заподіяну шкоду потерпілому та державі. Тому вважав, що його виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливе без призначення додаткового покарання.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та призначення основного покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини що пом`якшують покарання.

Місцевим судом обґрунтовано враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою молодого віку, характеризується позитивно, вчинив тяжкий, проте необережний злочин, у стані сп`яніння не перебував.

Обвинувачений ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, що суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Водночас судом ураховано, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше несудимий, характеризується позитивно, відсутні претензії з боку потерпілого, позицію прокурора та висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а також інші в сукупності обставини і їх поєднання, які пом`якшують покарання та знижують ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства.
Місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку, що наразі є можливість відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновку суду першої інстанції.
Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі щодо зміни вироку в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, не заслуговують на увагу та не є обґрунтованими.
Покарання (захід примусу) має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю можуть застосовуватися як основні, так і як додаткові покарання (ч.3 ст.52 КК України).
Згідно з ч.1 ст.55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до пяти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до усталеної судової практики при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1 та 2 ст.286 України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Колегія суддів, ураховуючи зазначені обставини не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання.
При цьому враховує суспільну небезпеку вчиненого, порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових злочинів.
З огляду на викладене, вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4