Справа № 345/1173/19
Провадження № 11-кп/4808/346/20
Категорія ст. 121 ч.1КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000102, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Рожнятівського районного суду Івано Франківської області від 25 травня 2020 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 121 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Калуського міськрайонного суду від 15.01.2019 року за ст. 185 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян,-

в с т а н о в и л а :

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій, вважає, що обране йому покарання є надто суворим, а тому вирок Рожнятівського районного суду від 25.05.2020 року в частині призначення покарання є незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання належним чином не врахував всіх пом`якшуючих обставин, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його молодий вік, те, що проживає з братом та мамою, яка за станом здоров`я, в тому числі паралізованої правої кисті, сама не має можливості вести господарство і потребує його допомоги.

Просить вирок Рожнятівського районного суду від 25.05.2020 року змінити. Призначити ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 121 ч.1 КК України покарання, більш м`яке із застосуванням ст. 69 КК України не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що вирок суду є незаконним й необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінально процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що за результатами судового розгляду недоведеним є те, що між потерпілим і обвинуваченим мала місце фізична боротьба. Наявні у справи докази дають підстави стверджувати, що після конфлікту, який переріс в шарпанину, ОСОБА_10 поваливши ОСОБА_8 на підлогу наніс йому декілька ударів кулаками по голові, заподіявши йому забій м`яких тканин тім`яної ділянки

Тобто, згідно показань обвинуваченого і потерпілого фізичної боротьби між ними до заподіяння ОСОБА_10 ножових поранень не було.

Відповідно до оскаржуваного вироку, інформація про те, що між потерпілим і обвинуваченим відбулась фізична боротьба, яка передувала вчиненню ОСОБА_8 злочину, міститься в протоколі проведення слідчого експерименту від 27.01.2019 року із свідком ОСОБА_11 (Т.2 а.с. 109-111), на який на підтвердження своїх висновків послався суд.

На вказаний протокол слідчої дії, суд не міг посилатися як на доказ та формулювання обвинувачення, згідно тексту цього протоколу, оскільки в ньому міститься зміст показань свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні не допитувався і до суду не з`являвся, незважаючи на безліч його викликів та застосування до нього примусових приводів.

Просить вирок Рожнятівського районного суду від 25.05.2020 року стосовно ОСОБА_8 за ст. 121 ч.1 КК України змінити.

В мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення замість «та фізичну боротьбу» викласти «під час якої ОСОБА_10 повалив на підлогу ОСОБА_8 і наніс йому декілька ударів по голові, спричинивши забій м`яких тканин тім`яної ділянки ». Виключити з вироку посилання на протокол проведення слідчого експерименту від 27.01.2019 року. Пом`якшити ОСОБА_8 покарання за ст. 121 ч.1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до трьох років позбавлення волі.

Вироком Рожнятівського районного суду Івано Франківської області від 25 травня 2020 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набранням вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні витрат за проведення експертизи.

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 на ніж із руків`ям з тканини та обмотаний ниткою і лезо ножа, які упаковано в полімерний пакет.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні в момент заподіяння, за наступних обставин.

Так, у період з 22:00 год. 26.01.2019 до 02:30 год. 27.01.2019 ОСОБА_10 та ОСОБА_8 знаходились у квартирі останнього за адресою АДРЕСА_1 де розпивали спиртні напої.

Після розпивання спиртних напоїв, цієї ж ночі близько 03 год. 10 хв. між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у кімнаті вітальні вказаної квартири відбувся словесний конфлікт, який переріс у шарпанину та фізичну боротьбу.

Під час конфлікту ОСОБА_8 вибіг до кухні, звідки повернувся із кухонним ножем в правій руці та з метою нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, накинувся з ним на останнього. Діючи умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_8 наніс згаданим ножем два удари в ділянку правої половини грудної клітки ОСОБА_10 , в результаті чого спричинив потерпілому непроникаючу колото-різану рану грудної клітки зліва, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, проникаючу колото-різану рану грудної клітки справа з правобічним гемопневмотораксом, підшкірною емфіземою справа, що викликало необхідність проведення операції 27.01.2019 (відеоторакоскопія справа, видалення гемотораксу, санація, дренування двома дренажами за Бюлау), яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, а вирок суду змінити та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , просить залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що вирок суду першої інстанції базується на неналежних та недопустимих доказах, оскільки судом недоведеним є те, що між потерпілим і обвинуваченим мала місце фізична боротьба. Наявні у справи докази дають підстави стверджувати, що після конфлікту, який переріс в шарпанину, ОСОБА_10 поваливши ОСОБА_8 на підлогу наніс йому декілька ударів кулаками по голові, заподіявши йому забій м`яких тканин тім`яної ділянки, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є послідовними, узгоджуються між собою, не є суперечливими, а тому на думку колегії суддів, обґрунтовано були взяті за основу у визнанні винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 121 ч.1 КК України.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , небезпечних в момент заподіяння, послався на сукупність письмових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000102 від 27.01.2019 року за ст. 121 ч.1 КК України (Т.2 а.п. 97), протокол огляду місця події від 27.01.2019 року (Т.2 а.п 98-99), письмову заява ОСОБА_8 від 27.01.2019 року (Т.1 а.п.32), протокол затримання ОСОБА_8 від 27.01.2019 року (Т. 1 а.п. 63), протокол огляду місця події від 27.01.2019 року з доданими до нього фототаблицями (Т.2 а.п 102-108), довідку № 273 від 28.01.2019 року про надання медичної допомоги лікарями Калуської ЦРЛ, з якої вбачається, що під час огляду 27.01.2019 року ОСОБА_8 було встановлено діагноз : забій м`яких тканин тім`яної ділянки. Також було встановлено, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат тестування на алкоголь 0,94% (Т.1 а.п. 63), заяву матері обвинуваченого - ОСОБА_12 про добровільну видачу ножа для проведення експертизи (Т. 2 а.п. 101), протокол проведення слідчого експерименту від 27.01.2019 року (Т.2 а.п. 109-111), висновок експерта № 28 від 06.02.2019 р. (Т. 2 а.п. 113), висновок експерта № 29 від 06.02.2019 р. ( Т.2 а.п. 114), висновок експерта № 31 від 19.02.2019 р. (Т. 2 а.п. 115-117), картку виїзду швидкої медичної допомоги № 1443 від 27.01.2019 року, з якої вбачається, що 27.01.2019 року о 04 год. 05 хв., потерпілий ОСОБА_10 був доставлений у Калуську ЦРЛ, де йому встановлено діагноз «Проникаюче ножове поранення грудної клітки. Пневмоторакс » (Т.2 а.п. 126-127), висновок судово медичної експертизи № 47 (Т.2 а.п. 128-132),

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 121 ч.1 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Окрім цього, щодо доводів сторони захисту наведених в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку не правильно зазначено формулювання обвинувачення, про те, що між потерпілим і обвинуваченим мала місце фізична боротьба, колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, будь яких заперечень з приводу фактичних обставин кримінального провадження захисником не наводилось.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що судом першої інстанції допущено порушення вимог ст. 416 ч.2 КПК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 416 ч.2 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при новому розгляді, а саме при призначені міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував позицію колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ, викладену в ухвалі Івано Франківського апеляційного суду від 13 червня 2019 року (Т.1 а.п. 108-110). А також те, що на вирок Калуського міськрайонного суду від 17.04.2019 року було подано апеляційну скарну прокурора, щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та безпідставного застосування вимог ст. 69 КК України.

Щодо доводів наведених обвинуваченим ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з приводу того, що при призначенні йому покарання, судом першої інстанції не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та дані про особу винного, є безпідставними, оскільки всі переліченні обвинуваченим в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання. Вчинений злочин за ст. 121 ч.1КК України, згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і судом призначено покарання з врахуванням реальних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Крім цього, судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди, примирення з потерпілим.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також, судом першої інстанції враховано дані на особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий за корисливий злочин, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, позитивно характеризується по місцю навчання, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Крім цього, враховано думку потерпілого, який претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає, просив суд суворо його не карати.

З огляду на вказані обставини та наведені доводи обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України .

Крім цього, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст. 69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, як необґрунтовані, оскільки доводи даних апеляційних скарг повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_15 залишити - без задоволення, а вирок Рожнятівського районного суду Івано Франківської області від 25 травня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5