КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.07.2020 задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , та накладено арешт на предмети, речі та документи, які вилучено під час проведення обшуку в житлових приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: планшет Ipad в обкладинці рожевого кольору serialDMPW3H5MPDV; блокнот в обкладинці зеленого кольору з написом «Універсальний банк розвитку та партнерства»; блокнот в обкладинці чорного кольору з написом «1997» із вкладеними в ньому трьома аркушами формату А5 із чорновими записами; блокнот в обкладинці чорного кольору з написом «2005»; банківська картка credit agricole НОМЕР_1 ; ноутбук Asusux 3904 idmsq 8260b2; банківська картка ПУМБ НОМЕР_2 ; банківська картка ПУМБ НОМЕР_3 ; банківська картка ПУМБ НОМЕР_4 ; заява та приєднання до договору б801; паспорт споживчого кредиту; два аркуша А4 з чорновими записами; блокнот в обкладинці рожевого кольору із чорновими записами; паперові купюри за зовнішніми ознаками схожі на грошові кошти, валюта долар США в кількості 59 штук номіналом 100 доларів США у загальній сумі 5900, а саме: LL 61170043I; LB 53873442K; LB 23075696G; LL82395449C; LB 51294658G; LM 59976063B; LB 95677674J; LF 45973693K; ML 21986567E; LD 77683317C; LA 74966556A; LB 36698791E; MK 70611785B; MB 66815400P; LC 01726339A; LB 703260020U; LC 01726335A; LB 67367449L; LF 19075661L; ML 14526485E; LF 05950125B; LA 96508331A; MH 65086914A; LL83344051F; MB 32634845L; LG 92368805B; LE 59300981E; MM 01171656A; LJ 60954682B; LB 13931763P; LG 13465193B; LC 01726340A; LA 96508321A; CB 64738618U; PB 70486319A; LB 88020319G; MH 65086915A; MB 36442061M; LK 57810106C; LF 37297556A; MB 01440186R.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що ОСОБА_6 не була повідомлена про розгляд справи за клопотанням прокурора, чим була позбавлена можливості захистити свої права та інтереси.

На думку захисника, слідчий суддя не звернув уваги на те, що прокурором пропущено встановлений абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України строк, оскільки відповідно до протоколу обшуку від 14.07.2020, обшук закінчено о 16 год. 58 хв., а згідно даних листа Печерського районного суду міста Києва від 27.07.2020 №2851/20, за період з 14.07.2020 по 23.07.2020 клопотань органу досудового розслідування про арешт майна ОСОБА_6 в провадженні суду не перебувало.
Також, слідчим суддею при постановленні ухвали не враховано положення ч. 6 ст. 173 КПК України, та клопотання прокурора розглянуто з порушенням встановленого законом строку.
На думку захисника, ухвала слідчого судді не містить обґрунтування того, яким чином вилучені речі та документи стосуються кримінального провадження № 0000747, а також не містить доводів щодо накладення арешту на речі та документи, дозвіл на вилучення яких не надавався. Зокрема, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 22.06.2020 надано дозвіл на вилучення електронних носіїв інформації, шляхом зняття копії інформації, проте під час обшуку вилучено планшет IPad в обкладинці рожевого кольору serial DMPW3H5MPDV, Ноутбук Asus 3904 idmsq 8260b2.
Крім того, вищевказаною ухвалою не було надано дозвіл на вилучення грошових коштів та банківських карток.
Слідчим суддею при постановленні ухвали не досліджено доказів наявності обґрунтованої підозри у даному кримінальному провадженні.
Також оскаржувана ухвала не містить обґрунтування правових підстав та мети накладення арешту.
Крім того, захисник зазначав, що копію оскаржуваної ухвали ним було отримано 06.08.2020, а тому апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді подано з дотриманням встановленого КПК України процесуального строку.
Прокурор та власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_5 , та дані про направлення їм копії ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали захисником отримано лише 06.08.2020, тоді як подано апеляційну скаргу 11.08.2020, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду питання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Шостим слідчим відділом РКП СУ ФР Головного управління ДФС у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000747 від 21.11.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, 21.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0000747 про те, що службові особи ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ» () в особі директора ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , яким підконтрольні ТОВ «АРКТІКА ГРУП» (), ТОВ «ДЮНА ТРЕЙД» (), ТОВ «ФАВОРІ ГРУПП» (), ТОВ «АГРОПЛЮССЕРВІС» (), ТОВ «МЯСТРЕЙД ГРУП» (), ТОВ «ТРАСТ РОУД ГРУП» (), ТОВ «КОНКОРДІА ГРУПП» (), ТОВ «ДЕЛЬТАГРУП « (), ТОВ «АЛЬМЕРО ГРУП» (), ТОВ «КВАРТІКС» (), ТОВ «ОПТМЯСТОРГ К» (), ТОВ «ВЕКТОРТРЕЙД» (), ТОВ «БРАЙМ ЛТД» (), ТОВ «ПРАЙМАКС ЛТД» (), ТОВ «КОІНС ГРУП», (, колишня назва «ОПТІМА БІЗНЕСПЛЮС»), ТОВ «КАСТ ІНДАСТРІ» (), ТОВ «ВЕНЗЛІ» (), ТОВ «ДЕДЛАЙН ПЛЮС» (), ТОВ «ВАНРІСТОР» (), ТОВ «СОРТ ІМПОРТ» (), ТОВ «ДНІПРОСТАЙЛПРОФ» (), ТОВ «ЛАСТ ФІРМ» (), ТОВ «АЛЬТ-ІНТЕРНЕШИНАЛ» (), ТОВ «ЕКСІТ ІНТЕРНЕШИНАЛ» (), які мають ознаки фіктивності, в період з 01.01.2018 по 01.10.2019 завищили податковий кредит з податку на додану вартість на 7,5 млн. грн., що призвело до умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.06.2020 надано слідчим слідчої групи та прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000747 від 21.11.2019 дозвіл на проведення обшуку в житлових приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , з метою відшукання та вилучення: фінансово-господарських та установчих документів ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ» (), ТОВ "АРКТІКА ГРУП" (), ТОВ "ДЮНА ТРЕЙД" (), ТОВ "ФАВОРІ ГРУПП" (), ТОВ "АГРОПЛЮССЕРВІС" (), ТОВ "МЯСТРЕЙД ГРУП" (), ТОВ "ТРАСТ РОУД ГРУП" (), ТОВ "КОНКОРДІА ГРУПП" (), ТОВ "ДЕЛЬТАГРУП " (), ТОВ "АЛЬМЕРО ГРУП" (), ТОВ "КВАРТІКС" (), ТОВ "ОПТМЯСТОРГ К" (), ТОВ "ВЕКТОРТРЕЙД" (), ТОВ «БРАЙМ ЛТД» (), ТОВ «ПРАЙМАКС ЛТД» (), ТОВ «КОІНС ГРУП», (, колишня назва «ОПТІМА БІЗНЕСПЛЮС»), ТОВ «КАСТ ІНДАСТРІ» (), ТОВ «ВЕНЗЛІ» (), ТОВ «ДЕДЛАЙН ПЛЮС» (), ТОВ «ВАНРІСТОР» (), ТОВ «СОРТ ІМПОРТ» (), ТОВ «ДНІПРОСТАЙЛПРОФ» (), ТОВ «ЛАСТ ФІРМ» (), ТОВ «АЛЬТ-ІНТЕРНЕШИНАЛ» (), ТОВ «ЕКСІТ ІНТЕРНЕШИНАЛ» (), та інших підконтрольних гр. ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 підприємств та фізичних осіб, документів, які свідчать про придбання (купівлю) та реалізацію (продаж) товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг), документів, які свідчать про придбання (купівлю) та реалізацію (продаж) цінних паперів, документів у яких відображена фактична сума надходження грошових коштів, чорнової бухгалтерії, документів складського обліку, документів податкової звітності, бухгалтерської звітності, що належали, зберігалися, продавалися або належать зазначеним підприємствам, документів щодо перерахування грошових коштів, листів, доручень та довіреностей що стосуються діяльності зазначених підприємств, документів що свідчать про відкриття, використання та закриття розрахункових та карткових рахунків зазначених підприємств та підконтрольних фізичних осіб, банківських карток, довіреностей та чеків на отримання готівкових коштів, чорнових записів; електронних носіїв інформації (комп`ютерної техніки, засобів зв`язку) та інші носії інформації на яких зберігаються відомості щодо взаємовідносин між вищезазначеними та іншими підприємствами і фізичними особами, електронні документи в яких відображена фактична сума надходження грошових коштів, шляхом зняття копії інформації; переписка за допомогою електронної пошти та іншими програмами для спілкування через мережу інтернет (Skype, Viber, Telegram, WhatsApp та ін.) в тому числі встановленої системи «Клієнт-банк» для користування рахунками фізичних та юридичних осіб, печатки, кліше та штампи підконтрольних підприємств та/або підприємств задіяних в схемі ухилення від сплати податків та обготівкування безготівкових грошових коштів в готівку.
Згідно протоколу обшуку від 14.07.2020, складеного старшим слідчим з ОВС першого слідчого відділу РКП СУ Головного управління ДФС у місті Києві ОСОБА_14 , на підставі вищевказаної ухвали проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено речі та документи відповідно до протоколу обшуку.

Постановою старшого слідчого з ОВС шостого слідчого відділу РКП СУ ФР Головного управління ДФС у місті Києві ОСОБА_15 від 15.07.2020 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000747 від 21.11.2019, предмети, речі та документи, які вилучено під час проведення обшуку в житлових приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

16.07.2020 прокурор відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотання про накладення арешту на предмети, речі та документи, які вилучено під час проведення обшуку в житлових приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.07.2020 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на предмети, речі та документи, які вилучено під час проведення обшуку в житлових приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на предмети, речі та документи, які вилучено під час проведення обшуку в житлових приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що дане майно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в межах кримінального провадження № 0000747 від 21.11.2019 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що ОСОБА_6 не була повідомлена про розгляд справи за клопотанням прокурора, заслуговують на увагу. Проте, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна, вказані обставини не можуть бути безумною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Посилання захисника на те, що прокурором пропущено строк встановлений абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, а також те, що слідчий суддя розглянув клопотання прокурора з порушенням строків, встановлених ч. 6 ст. 173 КПК України, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, як убачається із матеріалів судового провадження, клопотання прокура подано 16.07.2020, що підтверджується даними штампу Печерського районного суду міста Києва на клопотанні, та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.07.2020. З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає порушення прокурором строку, передбаченого абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, при зверненні з клопотання про арешт майна.
Твердження апелянта про те, що ухвала слідчого судді не містить обґрунтування того, яким чином вилучені речі та документи стосуються кримінального провадження №0000747, спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.

Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно могло бути набуто кримінально-протиправним шляхом, отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2020 надано дозвіл на проведення обшуку в житлових приміщеннях, які знаходяться адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення вичерпного переліку майна, та не надано дозвіл на вилучення планшету IPad в обкладинці рожевого кольору serial DMPW3H5MPDV, Ноутбуку Asus 3904 idmsq 8260b2, грошових коштів та банківських карток, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України, це не перешкоджає тимчасовому вилученню майна за наявності на те законних підстав, та накладенню на нього арешту.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
У зв`язку з наведеним, посилання захисника на те, що слідчим суддею при постановленні ухвали не досліджено доказів наявності обґрунтованої підозри у даному кримінальному провадженні, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Прокурором у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Твердження апелянта про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування правових підстав та мети накладення арешту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме арешт на майно накладений з метою забезпечення збереження речових доказів.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3