ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/3178/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/588/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участюсекретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з вищою освітою, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України і призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Вирішено питання щодо судових витрат, відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 33 737,06 (тридцять три тисячі сімсот тридцять сім)грн. 06коп, заподіяну моральну шкоду у розмірі 150000грнта витрати на правничу допомогу у розмірі 26000грн.
Згідно вироку, 27.02.2018 року близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 знаходився в коридорі нежитлового приміщення Ф-ОП Латишев за адресою: м. Харків, вул. Залютинська, 10, де працював неофіційно на посаді ювеліра. Знаходячись на вищевказаному місці, ОСОБА_7 показував робітникам придбаний ним пневматичний пістолет, тримаючи при цьому пістолет в своїх руках та направляючи його у різні боки. Згідно висновку судово-балістичної експертизи № 241 від 24.04.2018 наданий на експертизу пістолет є газобалонним пневматичним тренувальним пістолетом промислового виготовлення, моделі «Х-В-О», калібру 4,5 мм іноземного виробництва, призначеним для стрільби сферичними кулями не бойового призначення типу «ВВ» калібру 4,5мм і до категорії вогнепальної зброї не належить. Слідів конструкційних змін у даному пістолеті з метою можливості виробництва з нього пострілів нештатним патроном не виявлено. Пістолет працездатний і для здійснення пострілів сферичними кулями типу «ВВ» калібру 4,5мм придатний при наявності в пістолеті спорядженого газового балончика та сферичних куль. В цей час, в кабінеті № 6, котрий розташований навпроти місцезнаходження ОСОБА_11 , та двері якого були відчинені настіж, сидів потерпілий ОСОБА_9 . ОСОБА_7 , не передбачаючи можливості настання в результаті своїх протиправних дій суспільно-небезпечних наслідків, а саме спричинення тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг передбачити, проявивши злочинну недбалість, не передбачаючи ушкоджень ОСОБА_9 та не бажаючи їх настання, які за обставинами події повинен був і міг передбачити, здійснив постріл з вищевказаного пневматичного пістолету у бік ОСОБА_9 . Куля від пострілу з пістолету потрапила потерпілому ОСОБА_9 в праве око. Після чого ОСОБА_7 відвіз ОСОБА_9 в КЗОЗ ХМКЛ № 14, де йому було надано медичну допомогу.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-2059/2018 від 22.05.2018 на момент госпіталізації до КЗОЗ ХМКЛ № 14 27.02.2018 у ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: тупа травма правого ока у вигляді наскрізної забито-рваної рани очного яблука з ушкодженням по ходу раньового каналу кон`юктиви ока та склоподібного тіла, яка ускладнилась у своєї течії розвитком гіфами та явищем часткового гемофтальму. Дане поранення сліпо закінчується в ретробульбарному просторі, де на момент оперативного втручання було виявлено інородне тіло. Дане ушкодження утворилося від ударно-забійної дії тупого твердого предмету, з обмеженою травмуючою поверхнею, володіючого невисокою кінетичною енергією та могло бути отримане в строк, вказаний в ухвалі суду. Після отримання травми праве око ОСОБА_9 стало сліпим. За ступенем тяжкості дане шкодження кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_9 заподіяної моральної шкоди у розмірі 150000грн, та витрат на правничу допомогу у розмірі 26000грн.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу ОСОБА_7 вказує на те, що з вироком суду не погоджується частково, а саме в частині визначення розміру моральної шкоди та розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку з тим, що вказані суми є завищеними, а суд першої інстанції не дослідив в повній мірі всі обставини справи та наявні докази, а також у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд дійшов не правильних висновків з приводу доведеності та обґрунтованості розмірів моральної шкоди та розміру витрат на правничу допомогу, що підлягали стягненню з нього. Вважає, що навіть сума моральної шкоди у розмірі 150000грн є значно завищеною та жодним чином необґрунтованою. На підтвердження матеріальної шкоди потерпілим було надано квитанції та інші докази, що підтверджують розмір витрат на лікування та інше. Однак, щодо моральної шкоди жодних належних доказів, що могли б аргументувати вказану шкоду надано не було. Стверджує, що судом було визначено грошовий розмір заподіяної моральної шкоди без жодних конкретних обґрунтувань, який нічим не підтверджено та необґрунтовано. Крім того зазначає, що сума витрат у розмірі 26000грн, яку з нього стягнуто на правничу допомогу не є співмірною складності вказаної справи та не підтверджена належними та допустимими доказами. Потерпілим та його представником не було надано жодних належних доказів, що б підтверджували обсяг наданих адвокатом послуг, кількість часу витраченого на виконання наданих послуг та виконання робіт.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, а також пояснення прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються, з апеляційної скарги вбачається, що вирок суду оскаржується виключно в частині вирішення судом першої інстанції, заявленого по справі цивільного позову, а тому колегією суддів апеляційного суду вирок суду першої інстанції, згідно ст.404 КПК України, перевірятиметься лише в цій частині.
Вимогами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зі змісту цієї норми вбачається, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом дотримано вимоги ст.91-93 КПК України, спрямовані на встановлення у справі обєктивної істини.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував, що саме він спричинив потерпілому неумисні тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до ч.1, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Такі ж обставини, тобто ті, які повинен враховувати суд при вирішенні даного питання, містяться в постанові Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодуванняморальної (немайнової) шкоди».
Стаття 60 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що має бути взято до уваги та має бути оцінено судом і надав необхідну оцінку (висновок), оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, можуть бути задоволені з урахуванням ступеню вини обвинуваченого у заподіянні шкоди, характеру та обсягу душевних страждань потерпілих, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані ними докази.
Згідно вироку, суд стягуючи з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 150000грн, на думку колегії суддів, обґрунтовано вказав що необережними діями обвинуваченого, дійсно потерпілому завдано суттєві моральні страждання, так як йому було завдано тяжкі тілесні ушкодження, фізичний біль, потерпілий втратив зір та йому призначено третю групу інвалідності безстроково, він постійно знаходиться в пригніченому стані, тобто йому завдане таке ушкодження здоров`я, яке невідновлюване, був обмежений в своїх діях, вимушений змінити повністю свій звичайний спосіб життя, при цьому встановлюючи вказаний розмір моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо скасування судового рішення в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди, оскільки факт заподіяння тілесних ушкоджень об`єктивно встановлений оскаржуваним вироком, а обвинувачення за змістом та кваліфікація дій сторонами не оспорюється. Більш того, обвинувачений під час судового розгляду в суді першої інстанції визнав факт заподіяння неумисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , за таких обставин об`єктивно вбачається, що внаслідок отриманих потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, він відчував фізичний біль внаслідок непоправного пошкодження ока, що в будь-якому випадку вказує на істотні зміни в його житті, як побуті так і при виконанні професійних навиків в якості ювеліра. Вочевидь ці негативні обставини об`єктивно супроводжувались стражданнями (фізичними, душевними, психічними), яких зазнав потерпілий ОСОБА_9 , характер немайнових витрат, їх довічна тривалість та неможливість відновлення, вплину на стан здоровя потерпілого, що вимагає проходження постійного лікування внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, а тому, доводи обвинуваченого про відсутність моральної шкоди, внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень взагалі є безпідставними.
При цьому, належить врахувати, що суд першої інстанції стягнув моральну шкоду у розмірі лише 150000грн, задовольнивши лише частково позовні вимоги потерпілого в цій частині позовних вимог, що на думку колегії суддів, є справедливим та співмірним у порівнянні з отриманими моральними стражданнями внаслідок непоправного пошкодження ока.
Як пояснив захисник обвинуваченого в суді першої та апеляційної інстанції, обвинувачений не заявляв та не заявляє клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, за допомогою якої можливо встановити можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду). А тому, колегія суддів не може погодитися з доводами обвинуваченого про його незгоду з розміром стягнутої моральної шкоди без проведення судово-психологічної експертизи.
Колегія суддів враховує і ту обставину, що потерпілий погодився з таким рішенням суду щодо розміру стягнутої моральної шкоди і не оскаржував рішення суду в цій частині.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції, які наведені ним у вироку щодо обґрунтованості стягнення моральної шкоди та її розміру є слушними.
Правомірними є і посилання суду першої інстанції на рішення Європейського суду, зокрема рішення від 28.05.1985 року Серія А &96 справа Abdulaziz,CabalesandBalkandaliv. UnitedKingdom, де враховано, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтування судом стягнення моральної шкоди зроблено у вироку з чітким дотриманням вимог ч.5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо зміни вироку в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу у розмірі 26000грн., яка, на його думку, не є співмірною складності вказаної справи та не підтверджена належними та допустимими доказами, колегія суддів також вважає необґрунтованими за таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат у кримінальному провадженні підлягають доказуванню.
Відповідно до ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат, покладаються на сторону, що їх подає.
Рішенням ЄСПЛ у справі «Данілов проти України» закріплено, що згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
В постанові Верховного суду України від 06.03.2019 по справі №922/1163/10 зазначено про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Відповідно до ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Як вбачається із долучених до цивільного позову документів, потерпілим було надано угоду про надання правової допомоги та квитанції у кількості 5 штук про сплату за послуги адвоката, на загальну суму 26000,00грн (а.с.31).
Крім того, з наданих до заперечень на апеляційну скаргу додаткового договору і акту виконаних робіт за угодою про надання правової допомоги і попередній розрахунок цих витрат, об`єктивно вбачається та підтверджується обсяг наданих адвокатом послуг, кількість часу витраченого на виконання наданих послуг та виконаних робіт.
Отже, витрати, які відображені у договорі про надання правової допомоги, безпосередньо стосуються дій, пов`язаних із здійсненням ефективного захисту потерпілого в цьому кримінальному провадженні, виходячи з конкретних обставин цього провадження та обсягу процесуальних дій, які об`єктивно мали місце під час досудового розслідування та судового розгляду в цій справі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правову допомогу адвокатом потерпілому був співрозмірний із фактично необхідними витратами в цьому кримінальному провадженні.
Виходячи з вищенаведеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим та ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були б підставами для скасування або зміни вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Харковавід 10 вересня 2019 року ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4