Справа № 308/5777/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000655 від 27.02.2018 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Абрикосівка, Херсонської області, тимчасово непрацюючого, учасника бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 14 та ст. 113, ч.2 ст. 28 та ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч. 2 ст.28 та ч.2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, учасника бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), військовий пенсіонер, інвалід 3 групи, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше не судимого, уродженця м. Кіровоград, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 14 та ст. 113, ч.2 ст. 28 та ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч. 2 ст.28 та ч.2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000655 від 27.02.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні ними кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст.113, ч.2 ст.28 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч.2 ст. 28 та ч. 2 ст.194 КК України.

В судовому засіданні заявлено самовідвід суддею ОСОБА_2 обґрунтовуючи його тим, що у сторін по справі можуть виникнути підстави обґрунтовано сумніватись у неупередженості та безсторонності судді, посилаючись на те, що існують підстави передбачені п.4 ч.1 ст. 75 КПК України для самовідводу судді. Мотивуючи його тим, що є об`єктивні підстави сумніватись у неупередженості та безсторонності судді, оскільки 30.06.2020 року було постановлено вирок за участі судді відносно ОСОБА_11 у справі №308/13392/18, який обвинувачувався у вчиненні злочинів, що досліджуються в межах даного кримінального провадження.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підтримали заявлений самовідвід судді ОСОБА_2 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Прокурор у судовому засіданні зазначив про можливість наявності підстав для задоволення заявленого самовідводу судді ОСОБА_12 .

Представник потерпілого в судовому засіданні підтримав заявлений самовідвід.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, що стосуються заяви про самовідвід судді ОСОБА_2 , суд приходить до наступного висновку.

Так, як встановлено із приписів частин 1 і 2 ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 76 КК України встановлено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом….

Згідно практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У відповідності з практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Згідно до положень ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII , ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Встановлено, що 15 червня 2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Апеляційного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000655 від 27.02.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні ними кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст.113, ч.2 ст.28 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч.2 ст. 28 та ч. 2 ст.194 КК України.

Відповідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм власним внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості. Достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до пунктів 4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З наданих матеріалів судової справи № 308/5777/18 вбачається, що суддя ОСОБА_2 є членом колегії в провадженні якої здійснюється розгляд кримінального провадження за №0000655 від 27.02.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні ними кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст.113, ч.2 ст.28 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч.2 ст. 28 та ч. 2 ст.194 КК України.

При цьому, будь-яких даних про участь судді ОСОБА_2 , саме у вказаному кримінальному провадженні під час досудового розслідування матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що 30.06.2020 року колегією суддів до складу якої входив суддя ОСОБА_2 ухвалено вирок Ужгородського міськрайонного суду у кримінальному провадженні №0000046, щодо вчинення злочинів ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 1 ст. 161, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263 КК України.

Самовідвід, з покликанням на п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, заявлений в межах кримінального провадження № 0000655 від 27.02.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні ними кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст.113, ч.2 ст.28 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч.2 ст. 28 та ч. 2 ст.194 КК України.

Достатніх доказів, які б свідчили про упередженість судді ОСОБА_2 при розгляді кримінального провадження не наведено, зазначення, що ОСОБА_2 як суддею цього ж суду розглянуто кримінальне провадження, розслідування якого тісно пов`язане із кримінальним провадженням № 0000655 від 27.02.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні ними кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст.113, ч.2 ст.28 та ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч.2 ст. 28 та ч. 2 ст.194 КК України, однак в межах іншого кримінального провадження, не можуть вважатись доказами неупередженості.

Як зазначив Європейський суд у кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" від 10 грудня 2009 року, зокрема у п.66, наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", п. 42). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" від 10 червня 1996 року, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайн проти Швейцарії п. 43).

При цьому, ЄСПЛ у справі "Ушаков та Ушакова проти України" 18 червня 2015 року п.78 вказав на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження) (див. також рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"; рішення ЄСПЛ у справі "Коробов проти України" від 21.07.2011 року).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

З аналізу вище зазначених норм чинного законодавства, для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Крім того, згідно рішення ради суддів України № 46 від 07.09.2017 року «Про розяснення деяких питань конфлікту інтересів в діяльності суддів» наявність судового рішення, яке ухвалено судом (суддею, слідчим суддею) в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді (суддів) конфлікту інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Заявлений відвід зводиться до незгоди сторони обвинувачення з ухваленим рішенням по іншій кримінальній справі, та припущень сторони захисту щодо упередженості судді.

При цьому, при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_11 , оцінку правомірності дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про їхні права, свободи чи інтереси, і не встановлював преюдиційних фактів щодо них.

Колегія суддів наголошує на тому, що дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у даному чи іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати підставою для визнання вироку однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст. ст. 91, 92, 277, 291 КПК.

Більше того, інші процесуальні кодекси так само передбачають обмежену преюдиціальність вироку чи ухвали суду, постановлених в кримінальному провадженні. Так, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Такі ж норми містяться у ст. 82 Цивільного кодексу України та ст. 75 Господарського кодексу України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v Russia, заяви № 46632/13 і № 28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження. Особливо це стосується вироків, ухвалених на підставі угоди.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла переконання, що вирок суду

від 30.06.2020 року щодо ОСОБА_11 не стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

Суд не вбачає порушення принципу презумпції невинуватості та інших загальних засад кримінального провадження.

Аналогічних правових висновків пришла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 639/2837/19 викладених в постанові від 18 травня 2020 року.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що Стаття 6§1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи безстороннім судом. У зв`язку із цим Європейський суд з прав людини встановив об`єктивний і суб`єктивний критерії визначення неупередженості суддів.

Про це ЄСПЛ нагадав у рішенні у справі «Олександру-Маріан Янку проти Румунії» (заява № 60858/15), передає інформаційний ресурс «ECHR. Ukrainian Aspect». В якому зокрема вказувалось, що ОСОБА_13 було засуджено у двох кримінальних провадженнях за фінансові злочини, які він вчинив як керівник декількох підприємств. Через тісний зв`язок частина доказів з першого провадження використовувалася у другому, при цьому до колегії, що розглядала другу справу, входив суддя ОСОБА_14 , який також розглядав першу справу.

Оскаржити упередженість цього судді на національному рівні не вдалося, тож Янку, посилаючись на статтю 6§1 (право на справедливий судовий розгляд) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звернувся до Європейського суду з прав людини.

У Страсбурзі нагадали про існування у цьому питанні об`єктивного і суб`єктивного аспектів. Суб`єктивний стосувався особистих переконань або поведінки судді, а об`єктивний передбачав необхідність перевірки, чи існували встановлені факти, які могли б викликати сумніви в неупередженості.

Застосовуючи цей підхід до справи Янку, ЄСПЛ не знайшов підтвердження тому, що суддя ОСОБА_14 продемонстрував будь-яке особисте упереджене ставлення до заявника.

Високі судді звернули увагу на відсутність об`єктивних причин для занепокоєння пана ОСОБА_15 щодо неупередженості судді. Останній намагався відмовитися від розгляду справи і заявляв самовідвід. Але робив він це не через фактичні сумніви в неупередженості, я як запобіжний захід. І ця заява була відхилена достатньо вмотивованим рішенням.

Хоча інший суддя, який брав участь у розгляді першої справи проти Янку разом із ОСОБА_14 , був відсторонений від засідання у другій справі. І такий відвід був заснований на кількох підставах, зокрема на тому, що суддя висловлював думку щодо другої справи під час апеляції.

Тож окрім передбачуваної подібності двох проваджень, поведінка ОСОБА_14 не була такою, щоб об`єктивно обґрунтувати занепокоєння пана ОСОБА_15 щодо неупередженості судді. Відтак, стаття 6§1 Конвенції порушена не була.

Аналізуючи заяву про самовідвід судді ОСОБА_2 , колегія суддів прийшла до висновку, що з вказаних підстав та мотивів які наведені в заяві про самовідвід є необґрунтованими доводами про неможливість розгляду справи вказаним суддею, будь-яка заінтересованість суддів у результаті розгляду справи не підтверджені посиланнями на певні достовірні факти, а тому приводу для відводу не вбачається.

Враховуючи вищенаведене, такі доводи, зазначені у заяві в цій частині, не є обставинами, які свідчить про наявність підстав для відводу судді, а тому наведене у сукупності свідчить про відсутність підстави для відводу судді ОСОБА_2 передбачених КПК України.

Поряд з цим враховуючи підстави зазначені в п.4. ч.1. ст.75 КПК України, відповідно до яких слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні і підлягає відводу, якщо у однієї із сторін по справі є підстави сумніватись в об`єктивності та неупередженості судді, суд вважає, що викладені в заяві про відвід саме такі обставини необхідно прийняти до уваги.

Зі змісту ухвали Закарпатського апеляційного суду від 12.08.2020 року вбачається, що обставини участі судді у складі Ужгородського міськрайонного суду при розгляді кримінального провадження №0000046, щодо вчинення злочинів ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 1 ст. 161, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263 КК України, викликають обґрунтовані сумніви в об`єктивності та безсторонності такого судді при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .. Вказані твердження стосувалось іншого судді який був у складі суду при розгляді кримінального провадження №0000046, щодо вчинення злочинів ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 1 ст. 161, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263 КК України. Разом з тим, колегія суддів враховує такі при розгляді поданої заяви про самовідвід судді ОСОБА_2 ..

При цьому, вимоги ст.198 КПК України регламентують, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення Європейського суду по справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 року).

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Приймаючи до уваги, що у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні склалось враження необ`єктивності судді ОСОБА_2 , а в судовому засіданні з цих підстав підтримувався поданий самовідвід судді іншими учасниками судового розгляду, щоб усунути сумніви щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд та законності судового рішення у відповідності до принципів ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, вимог ст.. 75 КПК України та з метою виключення сумнівів в об`єктивності, суд дійшов до висновку про задоволення заяви про самовідвід судді ОСОБА_2 з цих підстав.

Таким чином, суд вважає, що заявлений в цій частині відвід є обґрунтованим та підлягає задоволенню, тому заяву слід задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 75-81, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Заявлений самовідвід судді ОСОБА_2 при розгляді кримінального провадження за №0000655 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 14 ст. 113, ч.2 ст. 2,8 ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч. 2 ст.28, ч.2 ст. 194 КК України задовольнити частково.

Матеріали справи №308/5777/18 передати до канцелярії суду відповідно до положень ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2