У Х В А Л А
13 січня 2021 року
м. Київ
провадження № 13-97зво20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачаОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18
перевірила заяву ОСОБА_19 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 7 червня 2006 року і
встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, задовольнивши скаргу ОСОБА_19 , постановою від 7 квітня 2006 року скасував рішення слідчого податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області від 5 березня 2002 року про порушення кримінальної справи за фактом ухилення від сплати податків щодо посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Галілєй» за ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України (далі КК).
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 7 червня 2006 року скасував зазначену постанову і закрив провадження за скаргою ОСОБА_19 .
Надалі 10 грудня 2010 року під час судового розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_19 прокурор змінив висунуте обвинувачення, відмовившись від нього в частині ухилення від сплати податків. Також у зазначену дату Ленінський районний суд м. Дніпропетровська закрив на підставі ст. 49 КК кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_19 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 366 цього Кодексу.
ОСОБА_19 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) з питанням перегляду ухвали апеляційного суду за виключними обставинами на підставі рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 3 червня 2014 року, яким за заявою № 10305/07, поданою ОСОБА_19 проти України, та 7 іншими заявами було встановлено порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. За твердженням автора звернення, він лише 14 грудня 2020 року дізнався про набуття рішенням ЄСПЛ статусу остаточного.
Наполягаючи на відкритті провадження Великою Палатою, ОСОБА_19 наголошує на тому, що скасування оскарженої ухвали є необхідним через необґрунтованість цього рішення, незаконність порушення справи за ч. 3 ст. 212 КК та надмірну тривалість судового провадження, а виплату Урядом України матеріальної компенсації не можна вважати ефективним захистом прав заявника.
Перевіривши заяву, Велика Палата дійшла висновку, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_19 має бути відмовлено з огляду на таке.
ЄСПЛ 3 червня 2014 року прийняв остаточне рішення у справі за заявою № 10305/07, поданою ОСОБА_19 проти України, та 7 іншими заявами, у якому констатував порушення права особи на судовий розгляд упродовж розумного строку і присудив виплатити, зокрема ОСОБА_19 , суму відшкодування в розмірі 2 000 євро. Решту доводів заявників, котрі також скаржились за статтями 6, 13, 17 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), ст. 1 Першого протоколу та ст. 3 Протоколу № 7 до Конвенції, ЄСПЛ визнав неприйнятними.
Загальні принципи, якими керувався ЄСПЛ при дослідженні заяви ОСОБА_19 , а саме оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена у зв`язку із цим грошова компенсація дають підстави вважати, що не було додержано такого права заявника, яке наразі неможливо відновити у вигляді того ж стану чи становища, що існували до порушення Конвенції, адже неможливо відновити право на розгляд справи впродовж розумного строку, який уже був порушений.
У таких випадках, з урахуванням Рекомендації № R(2000) 2 Комітету міністрів Ради Європи від 19 січня 2000 року, засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
У цій справі ЄСПЛ не встановив жодного порушення Конвенції, яке було би безпосередньо пов`язане з постановленими судовими рішеннями, а за шкоду, завдану надмірною тривалістю судового провадження присудив ОСОБА_19 відповідну матеріальну компенсацію (2 000 євро) і заявник не заперечує отримання коштів.
З огляду на викладене відсутні правові підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_19 про перегляд ухвали від 7 червня 2006 року за виключними обставинами у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, а твердження заявника про протилежне є необґрунтованими.
Тому у відкритті провадження за заявою ОСОБА_19 слід відмовити, а заяву з усіма доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ураховуючи наведене, керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_19 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 7 червня 2006 року.
Заяву ОСОБА_19 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_10
ОСОБА_3 ОСОБА_11
ОСОБА_4 ОСОБА_12
ОСОБА_5 ОСОБА_13
ОСОБА_6 ОСОБА_14
ОСОБА_7 ОСОБА_15
ОСОБА_8 ОСОБА_16
ОСОБА_9 ОСОБА_17
ОСОБА_18