ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, не працюючого, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково.
Продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Строк дії ухвали про продовження строку тримання підозрюваного під вартою визначено в межах строку досудового розслідування на 34 дні, тобто до 13 січня 2021 року включно.
Визначено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 1000 (однієї тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 102 000,00 (два мільйони сто дві тисячі гривень 00 копійок) грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів слідчий суддя, прийшов до висновку, що повідомлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України, не може вважатись не обґрунтованою, а докази надані органом досудового розслідування, є, на даний час, досить вагомими, щоб свідчити про причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, що йому інкримінується.
Слідчий суддя врахував, що сама по собі тяжкість покарання за злочин, яке інкримінується підозрюваному не є виправданням у продовженні тримання ОСОБА_7 під вартою, однак, суворість такого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Надані стороною обвинувачення докази про причетність підозрюваного до злочину є вагомими, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, відсутність у нього достатньо високого ступеня соціальних зв`язків, враховуючи, що заявлені слідчим та прокурором ризики знайшли своє підтвердження під час розгляду заявленого клопотання, оскільки підозрюваний вживав заходів до переховування від органу досудового розслідування, підтвердив свої плани щодо наміру виїхати (хоч і тимчасово) за межі території України, продовження розслідування щодо факту можливої причетності свідка ОСОБА_9 до кримінального правопорушення, оцінюючи сукупність встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволення, а перебування підозрюваного під вартою буде виправданим за вказаних умов, таким, що не порушуватиме принципу пропорційності, та не буде свавільним.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДНВ ГУ НП в Дніпропетровській області, погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2, щодо продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст.187 КК України, у вигляді тримання під вартою строком до 13.01.2021 року з визначенням застави у вигляді 2 102 000 грн. скасувати. Постановити нову ухвалу якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області, погодженого з прокурором, щодо продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, у вигляді тримання під вартою - відмовити та обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі та свободою пересування.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною, необгрунтованою прийнята на підставі недостовірних даних наданими органами досудового розслідування та підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області має бути відмовлено та можливо з обранням запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі та свободою вільного пересування.
На думку апелянта, слідчим суддею, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою взагалі, як найтяжчого та виключного запобіжного заходу не було дотримано всіх вимог ст. ст. 194, 199 КПК України, не встановлено достатньої кількості підстав та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не прийнято до уваги фактичні обставини, відсутність підстав вважати підозру обґрунтованою та не враховані і не прийняті до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України. Крім того, не прийняті до уваги об`єктивні дані про те, що не має обґрунтованих ризиків того факту, що ОСОБА_7 не буде виконувати свої процесуальні обов`язки передбачені нормами КПК України, відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 194 КПК України.
Слідчий суддя, під час розгляду клопотання про продовження такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, як і сторона обвинувачення в своєму клопотанні, не обґрунтували та не довели обставини, перераховані у п.п.1,2,3 ч. 1ст. 194 КПК України та у п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Вважає, що суд не прийняв до уваги те, що підозрюваний знаходиться тривалий час у фактично-шлюбних відносинах, має на утримані малолітнього сина; має місце помешкання в якому постійно проживає тривалий час та які відомі органу досудового розслідування, періодично на деякий час виїжджаючи для роботи в інші місцевості, з метою заробітку на утримання своєї дитини; має офіційне постійне місце роботи, та навчається в аспірантурі вищого навчального закладу; ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
В матеріалах справи відсутні жодні докази того, що існують обставини, які є виключними підставами для визначення суддею застави саме в розмірі 2 102 000 грн.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.
Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, слідчим відділом Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області розслідується кримінальне провадження №0001704 від 28.08.2020 року, яке виділене із кримінального провадження № 001415.
28.08.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 7 ч. 4 ст. 187 КК України, зокрема такий підозрюється у пособництві, шляхом надання порад, вказівок, переховування предметів здобутих злочинним шляхом, для вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, спрямований на заволодіння чужим майном, за обставин, що викладені вище.
Постановою прокурора від 28.08.2020 року матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 виділені в окреме провадження, яке того ж дня слідчим зупинено у зв`язку із оголошенням ОСОБА_7 в розшук.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2020 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 .
15.10.2020 року підозрюваного ОСОБА_7 було затримано у м. Києві та доставлено до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в зв`язку з чим досудове розслідування відновлено.
20.10.2020 року ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2020 року строк тримання підозрюваного під вартою продовжено до 13.12.2020 року включно.
Постановою прокурора від 09.12.2020 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001704 від 28.08.2020 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України продовжено до 13.01.2021 року.
Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такими обставинами обгрунтовано визнано те, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та суду,знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він не має легальних джерел доходів, підозрюється по даному кримінальному провадженню у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, що свідчить про схильність підозрюваного до вчинення аналогічних діянь, і для запобігання цим ризикам, застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не достатньо.
Отже, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, міцність соціальних зв`язків останнього, вік та стан його здоров`я, зокрема, відсутність відомостей щодо наявності в нього захворювань, які виключали б тримання під вартою, доходить висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Наявність тих обставин, що підозрюваний ОСОБА_7 знаходиться тривалий час у фактично-шлюбних відносинах, має на утримані малолітнього сина, має місце помешкання в якому постійно проживає тривалий час та які відомі органу досудового розслідування, періодично на деякий час виїжджаючи для роботи в інші місцевості, з метою заробітку на утримання своєї дитини, має офіційне постійне місце роботи, та навчається в аспірантурі вищого навчального закладу, ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Посилання ж захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції визначив йому завеликий розмір застави, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням того, що ризики, встановлені судом, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми ч.5 ст. 182 КПК України, визначив заставу за скоєння особливо злочину, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, який згідно зі ст.12 КК України є особливо тяжким злочином і за нього передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 8 до 15 років, а тому апеляційні вимоги захисника в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому в даному випадку не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3