Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/798/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю учасників судового провадження:

- прокурора ОСОБА_8 ,
- адвоката ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України.
У межах даного кримінального провадження, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки судове провадження наразі не завершене. Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, зокрема, як можливість обвинуваченого уникнути суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховано судом тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання та обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування висловлених вимог зазначає, що прокурором не надано доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в свою чергу судом таких доказів не встановлено, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому вважає, що судом порушено вимоги кримінального процесуального закону.
Посилаючись на зазначене та рішення ЄСПЛ вказує, що судом вирішено питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 формально, суд порушив право на ретельний розгляд, судове рішення не мотивоване, судом не надано відповідей на ключові аргументи, в ухвалі суду відсутні обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує, що лише тяжкості кримінального правопорушення не достатньо для обрання запобіжного заходу.
Зазначає також, що суддя ОСОБА_1 не мав права одноособово розглядати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, оскільки воно порушує права обвинувачених.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та в його інтересах адвоката, які підтримали апеляційну скаргу, просили змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, у вигляді домашнього арешту, висновок прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5,6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,
Вказаних вимог кримінального процесуального закону місцевий суд дотримався.
Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні затриманий в порядку ст. 208 КПК України 28 березня 2017 року, а 30 березня 2017 року стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; у справі триває судове провадження, провадяться судові засідання.
При цьому, слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Зокрема, обвинуваченому пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого умисного корисливого злочину, багатоепізодного, у співучасті.
Обвинувачений у минулому неодноразово судимий (в 2002, 2006, 2008 роках), в тому числі за аналогічні умисні корисливі злочини, судимості не зняті й не погашені, востаннє засуджений вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2008 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна.
Як убачається з матеріалів клопотання, 29 березня 2019 року складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000337 від 26.10.2018 стосовно групи осіб, зокрема, ОСОБА_6 . За даним обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі і за ч. 4 ст. 187 КК України.
Крім того, як встановлено матеріалами справи обвинувачений ОСОБА_6 безробітний, немає сталого джерела доходу, а тому беручи до уваги неодноразові судимості за вчинення злочинів проти власності, в тому числі насильницьких, свідчить на користь того, що обвинувачений не бажає стати на шлях виправлення, соціалізуватись у суспільстві, схильний до асоціальної поведінки, особистого збагачення за рахунок чужого майна. Вказане вище підвищує суспільну небезпеку обвинуваченого.
Відтак, є об`єктивні підстави вважати про можливість ухилення обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким іншим чином.
Крім зазначеного, також зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , тих обставин, що дані кримінальні правопорушення характеризовані певним зухвальством їх вчинення, є підстави вважати наявним ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на потерпілих та свідків, з яких не всі допитані, з метою зміни останніми своїх показань, або відмови від таких. Зауважується, що з огляду на пред`явлене обвинувачення, обвинуваченому ОСОБА_6 добре відомі адреси проживання потерпілих.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції формально вирішив питання про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , порушив право на ретельний розгляд, судове рішення не мотивоване, в ухвалі суду відсутні обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - свого підтвердження не знаходять, адже, як убачається безпосередньо із ухвали суду, судом мотивоване постановлене рішення, як і зазначено про ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що їх вважає наявними суд (аркуш провадження 215 зворот).
Оскаржуване судове рішення судом першої інстанції постановлене не лише із врахуванням тяжкості кримінального правопорушення.
Відносно посилань сторони захисту, з приводу того що клопотання прокурора розглянуто слідчим суддею одноособово в порушення прав обвинувачених, не знайшло свого підтвердження, оскільки пояснення інших обвинувачених жодним чином не стосується клопотання, щодо ОСОБА_6 .
Тож, підстави для скасування оскаржуваної наразі ухвали суду першої інстанції колегією суддів не віднайдені.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалуОлександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 листопада 2020 року включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4