Номер провадження: 11-кп/813/2350/20
Номер справи місцевого суду: 495/9047/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуюча суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2020 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, в кримінальному провадженні №0002717, внесеному до ЄРДР 19.09.2015, -

встановив:

Короткий зміст оскарженої ухвали.

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває на розгляді обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні № 0002717, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2015.
Оскарженою ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 18.11. 2020, задоволено клопотання прокурора і продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) днів, а саме до 16.01.2021 включно.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю пред`явленого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що на теперішній час судом не допитано свідків та самого обвинуваченого, , що свідчить про наявність ризиків незаконного впливу на потерпілу та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також можливість переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, запобігання зазначеним ризикам можливе виключно шляхом продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги тяжкий стан здоров`я обвинуваченого та тривалий час перебування ОСОБА_8 під вартою (більше 5 років).
Також захисник зазначає, що ризики, зазначені в клопотанні прокурора та в оскарженій ухвалі суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження.
Крім того, захисник посилається на ті обставини, що обвинувачений має постійне місце проживання та наявність у нього міцних соціальних зв`язків.
За таких обставин захисник в апеляційній скарзі стверджує, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги , просив залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та прокурора, дослідивши виділені матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, та визнано, що ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На теперішній час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону не здійснено і порядок розгляду таких апеляційних скарг не визначений, в зв`язку з чим при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих апеляційних скарг, суд керується загальними засадами кримінального провадження та положеннями глави 31 КПК України, які передбачають провадження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На думку апеляційного суду, оскаржена ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону щодо її обґрунтованості та вмотивованості, з огляду на таке.
Згідно з положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

1. Доводи захисника стосовно недоведеності ризиків, зазначених в клопотанні прокурора та в оскарженій ухвалі суду першої інстанції апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. п. 6), 12) ч. 2 ст. 115 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, на думку апеляційного суду, свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.
Крім того, оскільки на теперішній час судом не допитано свідків та самого обвинуваченого, на думку апеляційного суду це свідчить про наявність ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків.
За таких обставин твердження захисника про відсутність ризиків не заслуговують на увагу.

2. Разом з тим, на думку апеляційного суду, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції не виконав вимоги ст. ст. 199, 331 КПК України, та прийняв необґрунтоване рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в зв`язку з чим доводи захисника про довготривалий судовий розгляд та тяжкий стан здоров`я обвинуваченого, апеляційний суд вважає обґрунтованими.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 утримується під вартою в цьому кримінальному провадженні з вересня 2015 року, тобто майже п`ять років і три місяці.
Як зазначив у судовому засіданні апеляційного суду захисник, строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався 32 рази.
Судові засідання у суді першої інстанції відбуваються в режимі відеоконференції, так як етапувати обвинуваченого до суду із Ізмаїльського слідчого ізолятора не можливо, у зв`язку із важким станом його здоров`я та побоюванням, що ОСОБА_8 може не витримати дорогу і померти. У зв`язку із значною завантаженістю суду, розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 в режимі відеоконференції створює додаткові перешкоди для завершення судового розгляду найближчим часом і свідчить про невизначеність строку завершення судового розгляду.
Апеляційним судом встановлено, що за період тримання під вартою стан здоров`я ОСОБА_8 значно погіршився і наразі визнаний тяжким, про що свідчать відповіді Філії державної установи «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Одеській області».

Зокрема, відповідно до листа № 876/47-ОД від 14.07.2020 Філії державної установи «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Одеській області», за результатами перевірки стану здоров`я обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_8 перебуває на «Д» обліку у лікаря ендокринолога і неодноразово був оглянутий лікарями, оскільки за час перебування в Ізмаїльському слідчому ізоляторі він неодноразово звертався до медичної частини зі скаргами на погіршення стану свого здоров`я. У ОСОБА_8 встановлено діагноз: «Цуктовий діабет 1 ступеню, інсулінозалежний ( доза інсуліну 98 од. на добу) з нахилом до кетоацидозу, макроангіопатією та вираженою полінейропатією з чутливими рефлекторними порушенннями, та зроблено висновок про те, що він потребує постійного медичного нагляду та лікування в закладах МОЗ. Крім того зазначено, що враховуючи викладене керівництво Філії державної установи «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області буде клопотати про переведення ув`язненого ОСОБА_8 до ДУ «ОСІ» з подальшим направленням хворого на лікування згідно наказу № 8 від 15.02.2020 «Про затвердження переліку закладів охорони здоров`я ждя надання медичної допомоги особам, узятим під варту, та засудженим, які відбувають покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби України в Одеській області.

Крім того, з листа № 1186/47-ОД від 30.09.2020 Філії державної установи «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області вбачається, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 за період ув`язнення погіршився та він потребує отримання лікування в ендокринологічному відділенні закладу МОЗ. На час надання відповіді стан здоров`я визнаний тяжким.

Аналогічна відповідь була надана Філією державної установи «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області за № 1495/47-ОД від 16.12.2020.

Вказане свідчить про те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 має тенденцію до погіршення, жодних поліпшень його здоров`я не має, а тому він потребує отримання лікування в ендокринологічному відділенні закладу МОЗ. Наразі стан здоров`я ОСОБА_8 визнаний тяжким.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду захисник наголосив, що неодноразово районному суду надавались документи на підтвердження того, що з травня 2015 року обвинувачений ОСОБА_8 хворіє на цукровий діабет 1 типу, тяжкого перебігу. Під час перебування обвинуваченого під вартою його стан суттєво погіршився, про що свідчать зазначені вище довідки, добова потреба отримання інсуліну зросла з 22 одиниць до 98 одиниць на добу.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, в оскарженій ухвалі міститься лише посилання на те, що захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що вже 31 раз було продовжено цей запобіжний захід, а обвинувачений також наголосив, що він хворіє.

Всупереч вимогам закону, судом першої інстанції не надано жодної оцінки вказаним доводам захисника та обвинуваченого, а також наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, щодо тяжкого стану здоров`я обвинуваченого.

У оскарженій ухвалі суд першої інстанції обмежився посиланнями на положення статей кримінального процесуального закону, ст. 29 Конституції України, положення п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини.

При цьому суд першої інстанції в оскарженій ухвалі лише формально зазначив, що врахував наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також те, що у суду «відсутні належні докази неможливості тримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора, міцність соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, а також те, що на даний час по кримінальному провадженню не допитаний обвинувачений, свідки» , а тому дійшов висновку про можливість здійснення впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, що на думку суду, унеможливлює застосування відносно обвинуваченого менш жорстких запобіжних заходів, для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Викладені обставини свідчать про формальний та поверхневий підхід суду першої інстанції до розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд також бере до уваги ті обставини, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України на обвинуваченого ОСОБА_8 розповсюджуються вимоги Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року, відповідно до яких у строк покарання зараховується строк його попереднього ув`язнення, із розрахунку один день позбавлення волі за два дні попереднього ув`язнення.

Особливу увагу апеляційний суд приділяє положенням ст.8 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродне встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

З огляду на положення Конституції України та практику Європейського суду, апеляційний суд вважає невиправданою та неприпустимою тривалість розгляду кримінального провадження, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення розумних строків судового розгляду справи.

Відповідно до п. 58 Рішення Європейського суду по справі Бекчієв проти Молдови (Becciev v. Moidova) сама по собі тяжкість злочину, у якому підозрюється особа не може бути підставою для обґрунтування втечі цієї особи. Очікування можливого суворого вироку може мати значення, але воно саме по собі не може виправдати тримання особи під вартою.

На переконання апеляційного суду обґрунтованими є доводи апеляційної скарги захисника про те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 в умовах позбавлення волі, значно погіршився стан здоров`я, добова потреба отримання інсуліну зросла з 22 одиниць до 98 одиниць на добу, а тому він потребує отримання лікування в ендокринологічному відділенні закладу МОЗ.

Апеляційний суд вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що в умовах тримання під вартою в слідчому ізоляторі обвинувачений не має можливості отримувати належну медичну допомогу.

Викладені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини та докази, які могли істотно вплинути на його рішення, що, відповідно до положень п. 2) ч.1 ст. 409, п. 2) ч.1 ст.411 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Згідно з положеннями п. 4) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Висновки апеляційного суду.
За таких обставин, враховуючи довготривалий судовий розгляд, невизначеність строку його закінчення, а також тяжкий стан здоров`я обвинуваченого, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати оскаржену ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та застосувати до нього менш жорсткий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Керуючись ст. ст. 181, 331, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати вказане житло цілодобово.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього буде застосовано більш суворий запобіжний захід.

Обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з-під варти негайно.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області.

Ухвала припиняє свою дію 28.02.2021.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4