Справа № 442/5481/20
Провадження № 1-кп/442/380/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 від 10.08.2020 відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Розлуч Турківського району Львівської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, адвокатом та депутатом не є, невійськовозобо`язаної, раніше не судимої, зареєстрованої на АДРЕСА_1 , фактично проживаючої на АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_3 ,

зі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту - обвинуваченої ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_2 , 10.08.2020 о 09.00 год. перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , під час виниклого конфлікту, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла своєму родичу ОСОБА_5 два удари в область чола пластмасовим відром, яке тримала в правій руці, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді саден на чолі справа, ближче до головки правої брови, на чолі зліва ближче до межі зросту волосся, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_2 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто заподіяла умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачена в судовому засіданні своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку не визнала. Суду пояснила, що дійсно 10.08.2020 о 09.00 год. на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 у неї відбувся словесний конфлікт з ОСОБА_5 , проте жодних тілесних ушкоджень йому не заподіювала, оскільки захищалась, позаяк саме ОСОБА_5 мав намір нанести їй удар, схопивши її за руки. Не заперечила, що нанесла ОСОБА_5 два удари пластмасовим відром по голові.

Незважаючи на визнання своєї вини обвинуваченою, така доводиться зібраними судом доказами, а саме:

-показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив суду, що у їхній сім`ї має місце продовжуваний конфлікт через ситуацію з батьківським будинком, який розташований в с. Уличне. 10.08.2020 він прийшов в будинок АДРЕСА_2 , щоб поговорити зі своїм братом. Проте, дружина останнього - ОСОБА_2 почала кричати до нього, чого він сюди приходить, та схопивши відро, вдарила його двічі по голові. Зазначив, що не очікував такого розвитку подій, які відбулись на очах у сусідів. Вважає, що обвинувачену слід карати відповідно до закону;

-даними витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №0000116 від 10.08.2020 за ч. 1 ст. 125 КК України, згідно якого ОСОБА_5 звернувся із заявою про вчинення ОСОБА_2 відносно нього кримінального правопорушення;

-даними заяви ОСОБА_5 від 10.08.2020, в якій ОСОБА_5 просив прийняти міри до своєї родички ОСОБА_2 , яка нанесла йому удари відром по голові;

-даними висновку експерта № 340 від 11.08.2020 за наслідком проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 на підставі постанови дізнавача інспектора сектору дізнання Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, згідно яких у ОСОБА_5 , 49-ти років, виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден на чолі справа, ближче до головки правої брови, на чолі зліва ближче до межі зросту волосся. Дані тілесні ушкодження могли виникнути близько доби до моменту огляду, зокрема вони могли виникнути 10 серпня 2020 року дією твердого тупого предмета, і по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13 серпня 2020 року з долученими до нього фототаблицями, проведеного дізнавачем інспектором сектору дізнання Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, згідно якого ОСОБА_5 за допомогою представленого статиста показав, як ОСОБА_2 нанесла йому два удари пластмасовим відром, яке тримала в правій руці по голові;

-даними висновку експерта № 352 від 19.08.2020 за наслідком проведення додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_5 на підставі постанови дізнавача інспектора сектору дізнання Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, згідно яких у ОСОБА_5 , 49-ти років, виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден на чолі справа, ближче до головки правої брови, на чолі зліва ближче до межі зросту волосся. Дані тілесні ушкодження могли виникнути близько доби до моменту огляду, зокрема вони могли виникнути 10 серпня 2020 року дією твердого тупого предмета, можливо при такому механізмі, вказаному під час проведення слідчого експерименту проведеного 13.08.2020 і по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень;

-показаннями свідка ОСОБА_6 , який пояснив суду, що 10.08.2020 приблизно о 09.00 год., перебуваючи по місцю свого проживання, почув крики з сусіднього будинку. Коли виглянув у вікно, побачив сусідку ОСОБА_7 , яка двічі нанесла удари відром по голові ОСОБА_5 , після чого вибігла на вулицю, кричучи при цьому, що її б`ють. Коли він вийшов з будинку, то запитав, хто її б`є, вона викинула відро через паркан. Ствердно вказав, що бачив на чолі ОСОБА_5 поранення;

-показаннями свідка ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що зранку приблизно о 09.00 год. 10 серпня 2020 року через відчинене вікно кімнати почула крики. Виглянувши у вікно побачила обвинувачену ОСОБА_2 , яка стояла поруч з ОСОБА_5 біля стодоли і кричала до нього чого він прийшов. Після чого, нанесла спочатку один удар відром по голові ОСОБА_5 , а потім і другий раз. Після нанесення ударів вона почала бігти та кричати, що її б`ють. Коли її чоловік вийшов на вулицю, ОСОБА_5 повідомив про те, що викликає працівників поліції.

В межах кримінального провадження судом було досліджено зібрані сторонами кримінального провадження письмові докази у обсязі, визначеному за згодою всіх учасників процесу з урахуванням змісту ст. 95 КПК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України, зокрема суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

Суд не приймає до уваги доводи обвинуваченої, що вона захищалась від дій потерпілого, що останній її оговорює, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи обвинуваченої про її невинуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку суд розцінює як спроби і намагання подати розвиток подій у своїй інтерпретації, у вигідному для себе світлі, перенести тягар відповідальності на інших осіб і тим самим применшити особисту роль у вчиненні інкримінованих їй діянь і настанні злочинних наслідків.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що сукупністю даних досудового та судового слідства, котрі співпадають між собою та об`єктивно доповнюють одні одних, стверджено винність обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй проступку поза будь-яким розумним сумнівом.

Її дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вона заподіяла умисне легке тілесне ушкодження потерпілому.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченої в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності обвинуваченої у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце між нею та потерпілим.

При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, та обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, - судом встановлено.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що витікає з положень ч. 2 ст. 50 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_2 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини та характер його вчинення, особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, своєї вини не визнала, не розкаялась у вчиненому.

Враховуючи вищенаведене, особу ОСОБА_2 , думку потерпілого щодо виду та розміру покарання обвинуваченій, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_2 можливе лише при застосуванні покарання у виді штрафу, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Речові докази, витрати на залучення експерта відсутні, цивільний позов не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510,00 гривень в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Засудженій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1