Справа № 357/6527/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2020 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 міста Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0002210, внесеного 02.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого в Театрі ім. П.К. Саксаганського, інженер сцени, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

потерпілий: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 10.02.2020 приблизно о 10.00 год. ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, під приводом здійснення останньому мобільного дзвінка, отримав від свого діді ОСОБА_5 , належний останньому мобільний телефон. В подальшому, керуючись метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, за допомогою мобільного номера телефону потерпілого ОСОБА_5 та використовуючи можливості мобільного додатку «Приват24», який ОСОБА_3 інсталював на власний мобільний телефон, ОСОБА_3 отримав доступ до керування банківським рахунком потерпілого.

Переслідуючи злочинний намір на таємне викрадання чужого майна, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, без відома ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу до банківського рахунку потерпілого, маючи єдиний намір на заволодіння грошовими коштами останнього, ОСОБА_3 здійснював перерахування коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_5 на свій банківський рахунок грошові кошти, а саме:

- 10.02.2020 здійснив переказ грошових коштів у сумі 122 гривні;

- 13.03.2020 здійснив переказ грошових коштів у сумі 65 гривень;

- 08.04.2020 здійснив переказ грошових коштів на загальну суму 535 гривень;

- 14.04.2020 здійснив переказ грошових коштів на загальну суму 210 гривень;

- 14.05.2020 здійснив переказ грошових коштів на загальну суму 1402 гривень.

Так, в результаті злочинної діяльності ОСОБА_3 була завдана майнова шкода потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 2334 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадання чужого майна (крадіжка).

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину визнав повністю, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зокрема ОСОБА_3 показав, що він у період часу з 10.02.2020 по 14.05.2020, як встановлено в обвинувальному акті, перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , взяв у свого діда ОСОБА_5 мобільний телефон та через додаток «Приват24», який ОСОБА_3 інсталював на власний мобільний телефон, при цьому отримав доступ до банківського рахунку діда, з якого впродовж п`яти днів переказував грошові кошти на свій банківський рахунок, всього на загальну суму 2334 гривень. Просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що жодних претензій до обвинуваченого не має, просив пробачити обвинуваченого, оскільки грошові кошти йому були повернуті.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, керуючись вимогами статей 65 - 67 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому є визнання вини. Факт відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 завданої шкоди потерпілому, суд не враховує, як добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального проступку, оскільки відшкодування шкоди потерпілому, обвинуваченим ОСОБА_6 здійснено після того, як були внесені відомості в ЄРДР та обвинувальний акт скерований до суду, тобто після втручання правоохоронних органів, що не може бути враховане, як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 2617-VІІІ від 22.11.2018) є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, офіційно працює інженером сцени в Театрі ім. П.К. Саксаганського та має постійний дохід в розмірі 4500 гривень на місяць, неодружений, утриманців немає, має постійне місце проживання та реєстрацію.

Однак при розгляді кримінального провадження до останнього застосовувався привід, оскільки при належному повідомленні про час, місце та дату розгляду справи, обвинувачений не з`являвся до суду, чим намагався уникнути кримінальної відповідальності. Також суд враховую наявний місячний дохід обвинуваченого, який є мінливим. Крім цього суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, а саме просив призначити покарання у вигляді арешту, та приймає до уваги позицію потерпілого, який просив звільнити від кримінальної відповідальності обвинуваченого та врахувати, що він є його онуком.

Також суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого, який під час судового засідання вину визнав, однак пробачення просив у потерпілого після натиску учасників кримінального провадження, отже судом не встановлено розкаяння з боку обвинуваченого, так суд враховує поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, яке не можливе без ізоляції обвинуваченого від суспільства та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді арешту є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних проступків).

Адже, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане покарання (арешт) відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Отже, встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Судові витрати по кримінальному провадженню та речові докази відсутні. Цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на три місяця.

Після набрання вироком законної сили доручити Білоцерківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області затримати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та направити для відбування покарання.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_3 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1