Дата документу 24.12.2020 Справа № 316/463/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/1417/20Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №318/463/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», в апеляційному порядку кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000773, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 червня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 02.12.2002 року Заводським районним судом за ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ст.ст. 69, 70, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 04.10.2005 року звільнився з Вільнянської ВК Запорізької області №20 у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- 30.07.2007 року Заводським районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 19.10.2010 року Заводським районним судом за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування показання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
- 26.10.2011 року Заводським районним судом за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 08.12.2015 року звільнився з Софіївської ВК Запорізької області №55 у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- 11.10.2016 року Василівським районним судом за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ч. 5 ст. 72 КК України 09.04.2018 року звільнився з Кам`янської ВК Запорізької області;
- 19.02.2020 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 червня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення невідбутого покарання за вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19.02.2020 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 28 грудня 2018 року о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, через паркан проник на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де з приміщення сараю викрав велосипед марки «Мінськ» чорного кольору з рамою жіночого типу, вартість якого складає 1140 гривень та алюмінієвий бідон об`ємом 40 л., вартість якого складає 516 грн. 67 коп., спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1656 гривень 67 копійок.

Крім того, 04 лютого 2019 року о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, через паркан проник на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , де з приміщення сараю викрав мотоблок марки «Samson», моделі «65S2R1» модель двигуна 168FB чорного кольору, вартість якого складає 9888 гривень 90 копійок та бензинову косу марки «Forte», моделі «МК430», червоного кольору, вартість якої складає 970 гривень 77 копійок, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 10859 гривень 67 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції незаконним через призначення йому надто суворого покарання. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував дані про його особу, який провину свою визнав, щиро розкаявся, працював не офіційно, має на утриманні хвору мати та бабусю похилого віку, яким допомагав матеріально.
На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема і в останньому слові, на підтримання апеляційної скарги; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; потерпілу, яка вважала, що можливо призначити ОСОБА_8 покарання трохи менше, ніж призначено судом першої інстанції; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, судом було враховано пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів. При цьому, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких злочинів, та суспільну небезпеку. Також суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину у скоєнні злочинів визнав повністю, характеризується посередньо, не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, що свідчить про схильність ОСОБА_8 до вчинення протиправних діянь та небажання ставати на шлях виправлення.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку районного суду про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання йому міри покарання в мінімальних межах, передбачених за скоєні ним злочини, та призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він визнав свою вину та щиро розкаявся, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для призначення більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Твердження апелянта про те, що він працював неофіційно, не знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів.

Доводи обвинуваченого про те, що він має на утриманні хвору мати та бабусю похилого віку, яким він допомагав матеріально, не можуть бути враховані, як підстави для пом`якшення покарання, до того ж вказані доводи жодними доказами не підтверджені.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що районний суд при ухваленні вироку дотримався вимог як матеріального, так і процесуального закону, та призначив обвинуваченому ОСОБА_8 вид та міру покарання, яке за своїм видом і розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для зміни даного вироку та задоволення апеляційних вимог колегія суддів не вбачає. Відсутні й підстави для можливості застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання є співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 червня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4