В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000624 від 29.10.2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із вищою освітою, вдівця, працюючого на посаді начальника відділу ТОВ «Єврореконструкція», має на утриманні сина ОСОБА_4 інваліда І А групи з дитинства та матір ОСОБА_5 - 1939 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
потерпілий ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:
28.10.2018 року, приблизно о 13 год. 20 хв., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Біла Церква автодорогою Р-17 Біла Церква Тетіїв Липовець Гуменне на 11 км + 876 м, при наближенні до перехрестя з вул. Перемоги, що в с. Мала Вільшанка, Білоцерківського району Київської області, порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 б, д, 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявив неуважність, не стежив за дорожніми умовами, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на їх зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, не вірно оцінив дорожні умови та в момент виїзду невстановленого слідством автомобіля з вул. Перемоги на смугу його руху, в порушення вимог пункту 12.3 ПДР України, яким передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не зменшив швидкості свого автомобіля, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «OPEL Vivaro», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в напрямку смт. Володарка.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ-2102» ОСОБА_9 , 1962 року народження, отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події. Смерть ОСОБА_9 настала від сукупної травми голови, тулуба та кінцівок з переломом 1 шийного хребця.
Грубе порушення ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3 б, д, 12.1, 12.3 ПДР України, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 .
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся,підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, погодився з встановленими фактичними обставинами.Зазначив, що 28.10.2018 року, приблизно о 13 год. 20 хв., керував автомобілем марки «ВАЗ 2102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в напрямку м. Біла Церква. В селі Мала Вільшанка, Білоцерківського району Київської області, невстановлений автомобіля виїхав на його смугу руху. Він, намагався уникнути зіткнення з вказаним автомобілем, тому порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 б, д, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу. Однак допустив зіткнення із автомобілем марки «OPEL Vivaro», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 . Все відбулося миттєво. В результаті даної ДТП загинула його дружина ОСОБА_9 . Наслідки ДТП є горем в його сім`ї. Просив суворо не карати, врахувати що на його утриманні знаходиться син інвалід І А групи з дитинства, якому потрібен постійний догляд та лікування. До загибелі дружина було його опікуном. Також на утриманні знаходиться мати похилого віку, яка хворіє та потребує стороннього догляду і допомоги.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого тяжкого необережного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а.к.п. 41), має постійне місце реєстрації та проживання, працює, за місцем роботи характеризується позитивно (а.к.п. 46), на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.к.п. 47).
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку діяння, а також наслідки, що настали, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Однак, враховуючи, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом І А групи з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги (а.к.п. 48-54), а також матір похилого віку, яка хворіє та потребує постійного стороннього догляду (а.к.п. 55-62). Крім того, обвинувачений, потерпілий та особа яка загинула, є членами однієї сім`ї (а.к.п. 63, 63 зворот). Наслідки, що настали після дорожньо-транспортної пригоди є великим горем у родині, оскільки обвинувачений втратив дружину, шкода в даному випадку, заподіяна, в найбільшій мірі, родині самого обвинуваченого, а тому призначення ОСОБА_3 покарання у виді реального позбавлення волі, в даній справі, буде становити «особистий надмірний тягар для особи».
Також судом враховано позицію потерпілого, висловлену в судових дебатах, який просив не призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, оскільки в їх родині сталося велике горе, яке є непоправним. Зазначав, що в обвинуваченого на утриманні знаходиться син інвалід І групи, якому постійно потрібен сторонній догляд та лікування. Просив також не позбавляти ОСОБА_3 права керування транспортними засобами, оскільки обвинуваченому потрібен автомобіль для перевезення сина, який потребує постійного лікування, до медичних закладів
Враховуючи зазначені конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, думку прокурора, висловлену в судових дебатах щодо можливості застосування ст. 75 КК України, позицію потерпілого, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене покарання та звільнення від його відбування, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Приймаючи рішення про можливість не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд бере до уваги те, що на утриманні ОСОБА_3 знаходиться син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом І А групи з дитинства. В судовому засіданні було встановлено, що один раз в місяць ОСОБА_4 необхідно проводити обстеження, для призначення і отримання психотропних медичних препаратів, які необхідні для його лікування. Громадським транспортом ОСОБА_4 , в якого психічне захворювання «шизофренія, параноїдальна форма…» (а.к.п. 52-54) перевозити не виявляється можливим. У зв`язку з цим ОСОБА_3 потрібно його перевозити власним транспортом, для чого необхідне право на керування транспортними засобами. У разі позбавлення обвинуваченого цього права він не зможе забезпечити належний медичний догляд і лікування сина.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 8679, 50 грн.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 2 роки та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази:
-автомобіль марки «ВАЗ 2102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 - залишити у останнього, як у власника майна;

-автомобіль марки «OPEL Vivaro», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 - залишити у останнього, як у власника майна;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 8679 (вісім тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 50 коп.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Врок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1