Житомирський апеляційний суд
Справа №273/469/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №273/469/20 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2020 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання під вартою тривалістю 60 днів, тобто до 07.02.2021 року та встановлено заставу 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 105100 (сто п`ять тисяч сто) гривень, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що в порушення його прав, передбачених ч.2 ст.184 КПК України, прокурором йому не було завчасно вручено копію клопотання про застосування запобіжного заходу. Окрім того зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що до теперішнього часу потерпілі його не впізнали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, та негайно звільнити ОСОБА_8 з під варти. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що прокурор порушив право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки завчасно не вручив йому під розписку копію клопотання про застосування запобіжного заходу. Крім того, суд першої інстанції проігнорував той факт, що в судове засідання з поважних причин не з`явився захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , чим порушив право на захист обох обвинувачених. Вказує, що прокурором в клопотанні та в судовому засіданні не було доведено наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту здатний в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яке надійшло від прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення ухвали суду без зміни.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Баранівського районного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження № 273/469/20 по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

07.12.2020 року прокурор Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 звернулася до Баранівського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою, з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з метою обернення його на свою користь з корисливих мотивів, заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі, 06 грудня 2019 року близько 11:00 год., з метою вчинення крадіжки, діючи повторно, на автомобілі марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » прибули до будинку, що належить ОСОБА_11 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скориставшись відсутністю очевидців та свідків, зайшли на подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_1 та підійшли до будинку, де шляхом віджиму пластикової віконної рами проникли в середину вказаного будинку. Перебуваючи в спальній кімнаті будинку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в дерев`яній шафі виявили срібний ланцюжок довжиною 30 см., 925 проби, вагою 8 гр. вартістю 1000 грн. із срібним хрестиком 925 проби, вагою 1 гр. вартістю 200 грн., ланцюжок із медичного золота, довжиною 30 см., вагою 6 гр. вартістю 100 грн. та металевий наручний годинник марки «ОRІЕХТ» вартістю 65,67 грн., якими незаконно заволоділи.

В цей час до будинку зайшов ОСОБА_11 , котрий у вітальній кімнаті помітив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Останні, усвідомлюючи, що їх незаконні дії помічені потерпілим, продовжуючи свою злочинну діяльність, в присутності потерпілого, з метою відкритого викрадення чужого майна вистрибнули через вікно та зникли з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1365,67 грн.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку обвинувачується у вчиненні нового, умисного, тяжкого злочину проти власності за ч.3 ст.186 КК України, за який передбачено покарання, виключно у виді позбавлення волі на строк від 4-х до 8-ми років, а також те, що 18.12.2020 року закінчується строк відбуття покарання ОСОБА_8 за попереднім вироком, а тому зважаючи на ризики передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, просила обрати останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи обгрунтованість підозри, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, постійного місця проживання, те що на даний час в Новоград-Волинському міськрайонному суді Житомирської області на стадії судового розгляду перебуває ряд кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 , а також наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №273/469/20, в провадженні Баранівського районного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 273/469/20 по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

07.12.2020 року прокурор Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 звернулася до Баранівського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченного ОСОБА_8 .

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного, тяжкого злочину проти власності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу та постійного місця проживання, те що на даний час в Новоград-Волинському міськрайонному суді Житомирської області на стадії судового розгляду перебуває ряд кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 .
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянтів про те, що в судовому засіданні не було доведено наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Ризик можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду обумовлений тяжкістю можливого покарання, а також тим, що обвинувачений не має постійної роботи та джерела доходів, немає постійного місця проживання та сім`ї. Крім того, 18.12.2020 року закінчувався строк відбуття покарання ОСОБА_8 за вироком Баранівського районного судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків ґрунтується на тому, що в ході судового розгляду може виникнути необхідність в додатковому допиті потерпілого, а також, на тому, що не всі свідки допитані в судовому засіданні при розгляді даного кримінального провадження. Крім того, свідок ОСОБА_12 являється його знайомим та його покази є вагомими для сторони обвинувачення.

Ризик можливості вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення підтверджується перебуванням на стадії судового розгляду в Новоград-Волинському міськрайонному суді та в Коростишівському районному суді ряду кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 , а також тим, що 11.10.2019 року ухвалою Коростишівського районного суду від 10.10.2019 року ОСОБА_8 був звільнений із слідчого ізолятору при державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» у зв`язку з внесенням застави у сумі 40 140 грн. та на даний час обвинувачується у тому, що маючи не зняту і не погашену судимість 06.12.2019 року вчинив новий, умисний, тяжкий злочин проти власності за ч.3 ст. 186 КК України, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та сталу протиправну поведінку.

Вказання апелянтами на те, що вина ОСОБА_8 не доводиться жодними доказами, не є предметом апеляційного розгляду на даній стадії кримінального провадження.
Зазначення захисником про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вже відбув покарання за попереднім вироком та має місце реєстрації, не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження захисника про те, що прокурор порушила право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки завчасно не вручила йому під розписку копію клопотання про застосування запобіжного заходу, не спростовує висновків суду щодо наявності підстав для обрання стосовно останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, в засіданні апеляційного суду прокурор пояснила, що клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також копії матеріалів для вручення обвинуваченому ОСОБА_8 04.12.2020 року було направлено до ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)», а також 08.12.2020 року вручено захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 , на підтвердження чого надала відповідні копії документів.

Зазначення в апеляційній скарзі захисника про те, що суд першої інстанції проігнорував, той факт, що в судове засідання з поважних причин не з`явився захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , чим порушив право на захист обох обвинувачених, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки суд розглядав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , при чому захисник останнього був присутній при розгляді вказаного клопотання, а тому апеляційний суд не вбачає порушення права на захист ОСОБА_8 .

Таким чином, доводи апеляційних скарг не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2020 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання під вартою тривалістю 60 днів, тобто до 07.02.2021 року та встановлено заставу - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 105100 (сто п`ять тисяч сто) гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :