ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/345/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника власника майна - ОСОБА_6 , при секретарі ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали провадження № 11-сс/817/345/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2020 року про арешт майна,-

встановила:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2020 року задоволено клопотання прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , накладено арешт на автомобіль марки Volkswagen Passat сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 на період проведення необхідних слідчих дій та дозволено його зберігання на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів ТВП ГУНП в Тернопільській області.

В апеляційній скарзі представник власника автомобіля, на який накладено арешт, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Мотивує скаргу тим що його довірителька є добросовісним набувачем автомобіля, здійснила його державну реєстрацію та отримала інші державні номерні знаки, при цьому жодних обмежень для перереєстрації прав власності на автомобіль у державних реєстрах не містилось.

Вважає арешт таким що порушує її право власності, яке захищається та є непорушним згідно з ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод оскільки вказаний автомобіль не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, яке розслідується по факту заволодіння ОСОБА_9 шляхом обману шахрайським способом грошовими коштами за продаж декількох автомобілів, серед яких і даний транспортний засіб, підозра у якому жодній особі не предявлена.

Вважає незрозумілим посилання суду на проведення екпертиз з вказаним автомобілем у звязку з проведенням досудового розслідування за ч.3 ст.190 КК України.

Крім того, зазначає що вказаний транспорний засіб ОСОБА_8 придбала не у ОСОБА_9 , а у іншої особи та на момент вчинення шахрайських дій на автомобілі був інший номерний знак.

Вказує на те, що санкцією ч.3 ст.190 КК України не передбачено застосування конфіскації майна, у клопотанні прокурора також не йде мова про застосування спеціальної конфіскації автомомбіля або забезпечення цивільного позову, оскільки у вказаному провадженні такого не заявлено, будь-яких ознак речового доказу в розумінні ст.98 КПК України вказаний автомобіль не має, а тому вважає накладений арешт необгрунтованим та просить його скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна, на яке накладено арешт, який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обгрунтованою, дослідивши матеріали та доводи апеляції, колегія судів дійшла до наступного висновку.

Як слідує з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, 12.06.2020 року до ЄРДР внесено відомості за № 0001457 за фактом заволодіння ОСОБА_9 шляхом обману шахрайським способом в період з вересня 2019 року по березень 2020 року грошовими коштами за продаж декількох автомобілів, в тому числі і автомобіля Volkswagen Passat сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 .

Під час розслідування слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області вказаного провадження встановлено, що вказаний транспорний засіб було переєстровано в ТСЦ МВС України та отримано новий номений знак НОМЕР_1 .

9 липня 2020 року вказаний автомобіль оголошено в розшук.

Слідчий мотивував необхідність арешту тимчасово вилученого майна наявністю достатніх підстав вважати, що воно є доказом злочину, є предметом кримінального правопорушення, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою його збереження та недопущення подальшого відчуження виникла потреба у його арешті в тому числі з метою проведення ряду екпертиз.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив з того, що вилучений автомобіль містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також достатність підстав вважати, що накладення арешту дозволить забезпечити збереження вказаного автомобіля для запобігання ризикам його приховування відчуження чи пошкодження, що відповідає меті дієвості кримінального провадження, засадам розумності та співмірності обмеження права власності.

Відповідно до змісту ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з п.10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно пребуває у власності добросовісного набувача, крім арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Постанововю слідчого вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом. А тому у відповідності до вимог ст.174 КПК України слідчий суддя вірно врахував правову підставу для арешту вилученого майна, можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, виходячи з того що майно належить до категорії майна, зазначеного у ст.98 КПК України, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів з такими висновками слідчого судді погоджується, оскільки арешт майна є не лише заходом забезпечення кримінального провадження, завданням якого є заборона його відчуження, а також надає право проводити з цим майном слідчі дії, повязані з розслідуванням злочину, зокрема, проведення обовязкової автотоварознавчої екпертизи з метою встановлення вартості майна та заподіяних потерпілому збитків, яку призначено та яка прововдиться у вказаному провадженні у відповідності до вимог ст.242 КПК України.

У звязку з тим, що арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, посилання апелянта на неможливість арешту у звязку з добросовісністю набуття його ОСОБА_8 є безпідставним, оскільки п.10 ст.170 КПК України прямо передбачено можливість арешту у звязку з відповідністю майна критеріям ст.98 КПК України у особи, яка добросовісно набула його. Посилання апелянта на не предявлення у вказаному провадженні жодній особі підозри колегія суддів також вважажє необгрунтованим оскільки арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та у відповідності до вимог ст.132 КПК України доказуванню підлягає обгрунтованість щодо вчинення кримінального правопорушення, докази на підтвердження якої містяться в матеріалах, доданих до клопотання, а не обгрунтованість підозри особи. Доводи захисника щодо відсутності інших передбачених законом підстав для арешту майна, зокрема, з метою забепечення цивільного позову, можливої конфіскації майна чи застосування спецконфіскації також є юезпідставними оскільки ні прокурора ні слідчий суддя не наводили вказних підстав для арешту майна, а лише посилались на небхідність арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 слід відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 відмовити, ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2020 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді