Справа № 466/5594/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1004/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2020 р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:
оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання - 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом 1 ( одного ) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на засуджену ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. У відповідності до ч. 2 ст. 76 КК України додатково покладено на засуджену обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання з речовими доказами, судовими витратами та арештованим майном.

Згідно вироку суду, 28.06.2020 року, приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у крайній лівій смузі руху по вул. Шевченка у м. Львові в напрямку до центру міста, порушила чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України за № 1306 від 10.01.2001 р., а саме: Р.1 п. 1.5, 1.10; Р. 2 п. 2.3 б), д) ; Р. 12 п. 12.1, які виразились в тому, що вона, будучи неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагувала на її зміну , при проїзді залізничного моста що поблизу будинку № 384 по вул. Шевченка у м. Львові, не вибрала безпечної швидкості та не врахувала дорожню обстановку , щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратила контроль над своїм автомобілем та без причин технічного характеру виїхала на крайню праву смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався автомобіль марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , внаслідок чого відбулось зіткнення згаданих транспортних засобів. Крім того, відразу після вказаного зіткнення, відбулось зіткнення автомобіля марки «Mazda 626», під керуванням обвинуваченої,з автомобілем марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який в цей час рухався дещо позаду автомобіля марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у крайній лівій смузі руху.

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 пасажир автомобіля « Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи отримав рвану рану з вип`яченням кісток гомілки у верхній третині з триваючим підкровлюванням, травматичне неповне відчленування правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини правої гомілки. З приводу вказаної травми за життєвими показаннями була проведена ампутація правої нижньої кінцівки до рівня верхньої третини правої гомілки. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок ДТП, яка мала місце 28.06.2020 року та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння.

Не погоджуючись із даним вироком суду прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржений вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на терміном на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання із іспитовим терміном 1 рік. В решті вирок залишити без зміни.

У своїй апеляційній скарзі прокурор зазначає, що не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності її вини, у вчиненні нею інкримінованого їй злочину, вважає вказаний вирок суду незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП із спричиненням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а також те, що вона виконує роботу, не пов`язану із керуванням транспортними засобами, вважаю, що судом безпідставно не призначено ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Однак, суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , жодним чином не мотивує чому він не призначає додаткове покарання.

Заслухавши доповідь головуючого, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченої та її захисника, потерпілого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга (не) підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим.

Щодо призначеного судом покарання обвинуваченій, то слід зазначити, що відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 не справилась з керуванням транспортним засобом, оскільки дорога була мокрою після сильної грози. Потерпілий є її цивільним чоловіком, з яким вони тривалий час проживають у фактичних шлюбних відносинах, заручені та мають намір одружитись. Він постраждав в результаті ДТП, але на даний час вона здійснює за ним догляд , несе всі витрати по його лікуванню, жодних претензій потерпілий до обвинуваченої не має, просив її суворо не карати.

Так, на думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та конкретні обставини справи, особу обвинуваченої, та призначив покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Дане покарання обвинуваченій ОСОБА_7 буде справедливим та достатнім, таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначених у ст. 65 КК України.

Щодо позбавлення прав водія ОСОБА_7 ,то, враховуючи обставини дорожньо-транспортної події, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у діях обвинуваченої суспільної небезпеки при користуванні нею транспортними засобами, а відтак, і необхідності призначення останній додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції судовий розгляд у даній справі провів повно, дослідив усі обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у тому числі доводи сторони захисту щодо таких обставин, вірно встановив фактичні обставини справи та прийшов до обґрунтованого переконання про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, належним чином вмотивувавши свої висновки.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду та призначення більш суворого покарання, а отже така визнається необґрунтованою.

У ході апеляційного провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2020 р. щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України - без зміни.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.
С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4