УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання (подання) Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , установив:

Дніпровський районний відділ філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області звернувся до даного місцевого суду, у порядку ст.ст. 537, 539 КПК, з цим клопотанням (поданням) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку відносно засудженого з огляду на наявність у провадженні передумов окреслених ч. 3 ст. 74 КК та Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" (надалі Закон).
Так у зверненні указано, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2019, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненням від його відбування у порядку ст. 75 КК України, однак так як санкція статті за якою засдужено засудженого у редакції Закону України "Провнесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22.11.2018 № 2617-VIII (далі - Закон) не містить у собі покарання у виді позбавлення волі, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, підлягає зниженню до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

У судове засідання сторони будучи повідомленим про день та час розгляду клопотання (подання), згідно вимог ст. 135 КПК України, не з`явився, причини неявки суду не повідомили, однак Суд, враховуючи положення ст.ст. 7, 22, 26, абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд провадження у їх відсутність та вивчивши наявні матеріали, приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

З проблематики питання викладеної заявниками порядок встановлени КПК (процесуальний порядок, форма, процедура) щодо послідовності (кроків) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій регламентує, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків, суд визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, а саме місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати такі питання в тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.
При цьому, застосування норм ч. 3 ст. 74 КК (зниження покарання) у розумінні п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК, є пом`якшенням покарання.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (стаття 50 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018).

До осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань: 1) штраф; … 4) громадські роботи; 5) виправні роботи; … 8) арешт; 9) обмеження волі; … 11) позбавлення волі на певний строк (стаття 51 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018).

Тобто, у розрізі наведених норм КПК та КК, пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України має місце за умови зміни заходу примусу в санкції певної статті КК, як такого, що у розрізі норм ст. 51 КК є більм м`яким по відношення до попереднього та у разі пам`якшення максимального строку конкретного заходу примусу без його виключення.
Та урахуванням того, згідно ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.
У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.

Також, у питанні, що підлягає вирішенню в цій справі ДУ «Центр пробації» Міністерства Юстиції України узв`язку з набранням чинності Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 та з огляду на виникненння питання стосовно дій персоналу під час підготовки та надсилання до суду подань про приведення судових рішень у відповідність до Закону було також запроваджено внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій Центрів пробації, з метою мінімізації ризику помилок і задля сприяння юридичної визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси сторін цих відносин, відповідно.
Наведені ДУ «Центр пробації» алгоритми дій (внутрішні процедури) указують, що (1) звернення персоналу органів пробації до суду з поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог Закону, зокрема, про зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону, або пом`якшення призначеного покарання, відбувається відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, а також ч. 3 ст. 74 КК України.

(2) Призначення засудженій особі покарання із застосуванням статті 70 КК України (за сукупністю злочинів, коли більш суворе покарання поглинуло більш м`яке, яке наразі підлягає перегляду) не виключає можливості приведення судового рішення у відповідність до Закону.

(3) Питання щодо перерахування відбутого покарання, призначеного із застосуванням ст. 75 КК України, вирішується судом. У разі, якщо відповідно до закону зменшено максимальну межу покарання, приміром, з 5 років до 3 років позбавлення волі, а особу було засуджено до 1 або 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, надсилати до суду подання про приведення судового рішення у відповідність до Закону є доцільним лише у разі, якщо засуджена особа на цьому наполягає. Аналогічно необхідно діяти й у випадках, якщо особу засудженого до більш м`якого покарання, ніж те, яке виключено з санкції цієї статті. Приміром, особу засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до певної кількості годин громадських робіт, а законодавчі зміни торкнулися лише покарання у виді позбавлення волі.

(4) Лише за згодою засудженої особи на порушення перед судом питання про приведення судового рішення у відповідність до Закону необхідно надсилати подання, коли новим Законом санкцію статті доповнено більш м`яким покаранням ніж позбавлення або обмеження волі, що має відбутися реально. Така ситуація приміром, стосується осіб, засуджених за ч. 2 ст. 309 КК України. Відповідна заміна має відбуватися з урахуванням позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду ВС від 03.02.2020 (справа № 309/2466/18) щодо того, що у разі, якщо покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України змінюється покаранням у виді штрафу, становище засудженого погіршується, адже покарання у виді штрафу хоч і є менш суворим видом покарання, але засуджений не може бути звільнений від його відбування з випробуванням, і цей захід примусу має відбувати реально, а отже відбувається погіршення становища засудженого.

Аналогічно (5) від засудженої особи варто відбирати згоду на надіслання відповідних матеріалів до суду у разі, якщо до кінця іспитового строку залишився невеликий проміжок часу, оскільки тривалий розгляд подання до вирішення питання по суті може збільшення строку перебування особи на обліку органу пробації, тим самим погіршити його становище. У випадку, коли іспитовий строк призначений засудженій особі, закінчився, проте засуджений не занятий з обліку через перебування його у розшуку чи з інших підстав, подання до суду направляється за виключенням випадків, коли на це потрібна його згода.

(6) У разі, якщо органом пробації вже було надіслано до суду подання про скасування засудженій особі випробувального строку, варто додатково надіслати до суду інформацію про необхідність врахувати положення нового Закону.

Ці алгоритми підлягають урахуванню при вирішенні питання по суті адже саме з їх урахувнанмя має діяти заявник при зверненні до суду, та у розрізі того, що справді на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, вдповідно.

Як наслідок, з вище зазначених правових норм (КПК та КК) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що встановлюється імперативний обов`язок звернення персоналу органів пробації до суду з поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог Закону, зокрема, про зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону, або пом`якшення призначеного покарання, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, а також ч. 3 ст. 74 КК України лише за згодою засудженої особи на порушення перед судом питання про приведення судового рішення у відповідність до Закону.

Таке звернення має бути здійснено до закінчення іспитового строку установленого за вироком суду.

Разом з тим, як установлено судом в цій ситуації, указаних алгоритмів дій визначених нормами КПК та КК та запроваджених внутрішніх процедур заявник не дотримався.

Так, дійсним є факт, що засуджена особа не надала згоду на порушення перед судом питання про приведення судового рішення у відповідність до Закону.

Також, установлено, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2019, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненням від його відбування у порядку ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Згідно ст. 115 КПК строки можуть визначатися вказівкою на подію.

Тобто, в цій ситуації. У розрізі норм ст. 115 КПК та ураховуючи положення ст. 165 КВК, визначений за вироком суду іспитовий строк закінчився 03.09.20.
Що не було узято до уваги заявником та що, на цей час, об`єктивно унеможливлює зміну покарання або ж його пом`якшенняпісля закінчення іспитового строку.

Наведені обставини, як кожна окремо, так і в своїй сукупності унеможливлюють урегулювання питання порушеного заявником у спосіб запропонований останнім, а саме щодо доречності зниження призначеної засудженому міри покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією ч. 1 ст. 185 КК у редакції Закону України "Провнесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22.11.2018 № 2617-VIII, однак судом зауважується, що така відмова не позбавляє права повторного звернення до суду з цим питання в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, Суд постановив:

у задоволенні клопотання (подання) Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити роз`яснивши, що це не позбавляє права повторного звернення до суду з цим питання в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

С у д д я Оксана БІРСА