У Х В А Л А

Справа № 338/370/20

03 грудня 2020 року смт.Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерплої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани заяву потерпілої ОСОБА_4 про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні у порядку вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку у кримінальному провадження № 0000050 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, яка засуджена вироком Богородчанського районного суду від 06.10.2020 року за ст. 125 ч.1 КК України, -

в с т а н о в и в:

Потерпіла ОСОБА_4 20.11.2020 року звернулася до суду з клопотанням (заявою) про відшкодування процесуальних витрат понесених нею у кримінальному провадженні, зокрема пов`язаних із отриманням нею, як потерпілою, правової допомоги адвоката у загальній сумі 9500 грн. При цьому зазначила, що на момент завершення судового розгляду у справі не подала суду документи, які підтверджують понесені нею витрати, хоч заявляла про наявність таких витрат, тому при постановленні вироку суд не вирішив питання про їх розподіл.

Посилаючись на висновки про застосування норми права, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у справі №598/1781/17 від 17.06.2020 року, вважає, що клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд може вирішити відповідно до положень ч.5 ст.534 КПК України, якщо воно не було вирішено при постановленні вироку.

В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подану заяву підтримали.

Засуджена ОСОБА_6 в судове засідання на розгляд клопотання не з`явилась. Подала суду письмову заяву у якій заперечила проти її задоволення та просила вирішити це питання за її відсутності. Вказала, що суд, постановляючи вирок стосовно неї, вирішив цивільний позов. Зокрема, стягну з неї в користь потерпілої на відшкодування заподіяної моральної шкоди 3000 грн., а в задоволенні інших вимог відмовив. Тобто, відмовивши у стягнені понесених витрат на правову допомогу, суд вирішив це питання, а тому повертатись до його розгляду немає підстав. Посилання потерпілої на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №598/1781/17 вважає недоречним, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що питання про стягнення процесуальних витрат може бути вирішено судом на даній стадії. Вважав, що вимоги потерпілої про відшкодування витрат на правову допомогу є обґрунтованими, а при визначенні суми, що підлягає відшкодуванню, поклався на розсуд суду.

Заслухавши домку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подану заяву слід задовольнити.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 КПК, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Вказана позиція відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, що зроблений у справі №598/1781/17 у постанові від 17.06.2020 року. Зокрема, ВП ВС вказала, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.
Потерпілою подано суду разом із клопотанням про стягнення процесуальних витрат оригінал договору про надання правової допомоги від 14.05.2020 року з адвокатським об`єднанням «Лекс Консалтинг», замовлення №1 від 14.05.2020 року. Відповідно до досягнутих домовленостей, ОСОБА_4 у строк до 30 календарних днів після закінчення справи у суді першої інстанції здійснила оплату коштів у сумі 9500 грн. згідно розрахунку виконаних робіт та наданих послуг, що підтверджується банківською квитанцією від 15.10.2020 року.
Виходячи із обсягу наданих послуг, кількості судових засідань, проведених у даному кримінальному провадженні за участі адвоката, суд вважає вартість наданих послуг адекватною.
Позиція засудженої стосовно неможливості стягнення процесуальних витрат за ухвалою суду внаслідок того, що судом було вирішено цивільний позов при постановлені вироку, не є обґрунтовано. Процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, а відтак і не віднесені до позовних вимог у розумінні глави 9 КПК, що вирішені при постановленні вироку у спосіб ухваленні рішення по цивільному позові. При постановленні вироку суд зазначив, що позбавлений можливості вирішити питання про стягнення коштів на відшкодування понесених процесуальних витрат внаслідок того, що у розпорядження суду не були подані документи, які би підтверджували понесені витрати на правову допомогу. Однак це не позбавляє можливості вирішити питання про розподіл понесених витрат на даному етапі, що відповідає правовій позиції ВП ВС, яка наведена вище.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 процесуальні витрати пов`язані з наданням правової допомоги у загальній сумі 9500 грн.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя