У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0004483

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2020 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Миколаївського району Миколаївської області, раніше судимого, востаннє:

-05 липня 2019 року Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, з застосуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю цього злочину та злочинів, за які ОСОБА_5 засуджений за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.07.2019 р., шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк покарання, остаточно призначеного за цим вироком, покарання, частково відбуте ним за попередніми вироками, а саме - період з 11 грудня 2018 року до моменту набрання чинності цим вироком.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження направити на досудове розслідування.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає даний вирок занадто суворим.

Зазначає, що є непричетним до скоєного ним злочину, оскільки через оману слідчими йому довелося підписати матеріали даного кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

25.11.2018 року близько 18.25 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні ТОВ "АТБ-Маркет", розташованому у будинку 188 по проспекту Центральному у місті Миколаєві, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно заволодів належним ОСОБА_8 спортивним велосипедом марки "Azimut M1020" вартістю 1.633,33 грн., який стояв у місці для зберігання особистих речей. Після чого з місця вчинення злочину ОСОБА_5 , утримуючи викрадене, зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачений ОСОБА_5 повідомлений про розгляд його апеляційної скарги, заяву про бажання брати участь у апеляційному розгляді не подавав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що судовий розгляд проведено із застосуванням положень частини 3 статті 349 КПК України.

За приписами частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано перебіг судового розгляду, свідчать що обвинувачений ОСОБА_5 ніяких заперечень щодо пред`явленого йому обвинувачення не виказував, вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив факт викрадення ним 25.11.2018 року в приміщенні ТОВ «АТБ-Маркет», розташованому у будинку 199 по пр. Центральному у м. Миколаєві, спортивного велосипеду марки «Azimut M1020», який належить ОСОБА_8 , та який було ним продано на ринку «Колос» за 1000 грн.

Визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження у відповідності до статті 349 КПК України, в судовому засіданні 01.06. 2020 р. суд першої інстанції роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив суду добровільність його позиції. Судом першої інстанції було роз`яснено, що у такому випадку він, як і інші учасники судового провадження, будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, докази стосовно яких судом не досліджувалися.

Учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_5 , погодилися на вказаний порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України.

В зв`язку з чим, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого, дослідив матеріали кримінального провадження, щодо вартості проведених по справі експертиз, речових доказів та матеріали, що характеризують дані про особу обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вищезазначені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції виконані належним чином.

За такого, апеляційним судом не розглядаються доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 в частині заперечення ним обставин, які ним не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких судом першої інстанції було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Тобто, в частині заперечення обставин щодо винуватості, з чим пов`язано і твердження обвинуваченого ОСОБА_5 щодо непричетності до вчиненого злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про призначення занадто суворого покарання, суд погоджується з цими доводами, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону недостатньо дотримані при призначенні покарання.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання, роботи, власної родини та інших соціальних зв`язків, має судимості, раніше був звільнений від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, та після ухвалення вироку вчинив нові злочини проти власності.

Враховано як обставину, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Разом із тим, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що під час судового розгляду ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро каявся, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Дійшовши висновку про відсутність цієї обставини, суд першої інстанції допустив протиріччя, оскільки ОСОБА_5 вину визнав, фактичні обставини не оспорював, а тому суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорювалися, в тому числі обвинуваченим.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який на момент розгляду справи відносився до злочинів середнього ступеню тяжкості, обставини справи, зокрема, вчинення однієї крадіжки, наявності обставини, яка пом`якшує покарання, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_5 призначено занадто суворе покарання, яке хоча і передбачено санкцією ч.2 ст. 185 КК України, але за своїм розміром є занадто суворим.

У зв`язку із чим, суд вважає необхідним пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання та призначити покарання, яке передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України, але за розміром менше, ніж визначив суд першої інстанції.

Враховуючи викладене, вирок підлягає зміні у зв`язку із пом`якшенням покарання, що призначено ОСОБА_5 судом першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_5 пом`якшити призначене покарання за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, за даним вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.07.2019 р. шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3