ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3385/20 Справа № 193/324/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мар`є Дмитрівка Софіївського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, одружений, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26.01.2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровській області за ст. 213 ч.1 КК України на 1 рік обмеження волі, ст.75 КК України з випробувальним терміном на 1 рік, ст.76 ч.1 п.1,2 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ..

Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обраного обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, до 28 листопада 2020 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, що свідчить про наявність ризику переховування від суду. Також, ОСОБА_9 не працює, засобів для існування не має, тому суд присяжних прийшов до висновку, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність. Також, суд присяжних врахував особу обвинуваченого, який має дружину, малолітніх дітей та батьків похилого віку, однак існування у останнього таких соціальних зв`язків, не є виключним стимулюючим фактором для запобігання ризикам, визначеним ст.177 КПК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
На його думку, при постановлені оскаржуваної ухвали судом не було дотримано вимог кримінально процесуального закону, остільки суд в ухвалі не наводить жодного доказу на підтвердження зазначених прокурором в клопотанні ризиків.
Вважає, що судовий розгляд проводиться незаконним складом суду, остільки проводиться без п`ятого присяжного, а також судовий розгляд триває більше ніж 45 місяців, на його думку сторона обвинувачення надмірно затягує судовий розгляд.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_9 та його адвокат підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що ризики, які враховувались судом при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Тому, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду.
Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано, що ОСОБА_8 не працює, засобів для існування не має, тому суд присяжних вірно прийшов до висновку, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність.
Також, судом присяжних враховано особу обвинуваченого, який має дружину, малолітніх дітей та батьків похилого віку. Доводи в апеляційній скарзі щодо неврахування соціальних зв`язків обвинуваченого, є безпідставними, остільки існування у останнього таких соціальних зв`язків, є виключним стимулюючим фактором для запобігання ризикам, визначеним ст.177 КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ризики зазначені прокурором у клопотанні, доведені ним у судовому засіданні не зменшились і підтверджуються матеріалами провадження. Вказані ризики є реальними, і їм не можливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_8 будь-якого іншого запобіжного заходу. Інші запобіжні заходи не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщенням обвинуваченого, не можуть їм запобігти.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, акцентуючи увагу на тому, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Що стосується доводів в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконним складом суду вони також, є безпідставними, остільки, як вбачається з матеріалів провадження, матеріали провадження розглядались у складі головуючого судді, судді, та трьома основними присяжними, що у відповідності до вимог чинного законодавства та ч.3 ст.383 КПК України, відповідає порядку провадження у суді присяжних, та є законним складом суду.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним зазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4