ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 490/2403/18
Номер провадження : 11-кп/819/1122/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.3 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі: Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 ОСОБА_10

захисника: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі відеоконференції залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000333, за апеляційною скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2020 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Ракове Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 19 січня 2018 року Ленінським районним судом міста Миколаєва - за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з встановленням іспитового строку 1 рік визнано винним та засуджено за ч.3 ст.186, ч.1 ст.71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Коцуруб Очаківського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, постійного місця проживання немаючого, раніше судимого 06 лютого 2013 року- Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі; звільнений 23 червня 2014 року на підставі Закону України "Про амністію у 2014 році", визнано винним та засуджено за ч.3 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі.

За вироком суду, 26 січня 2018 року, у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном ОСОБА_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення. Реалізуючи вказаний умисел, будучи раніше засудженими за вчинення корисливих злочинів, діючи повторно, 26.01.2018 року приблизно о 21 год. 30 хв. обвинувачені підійшли до місця проживання ОСОБА_12 кв. АДРЕСА_3 , у якій на той час перебували ОСОБА_12 та орендар однієї з кімнат квартири - ОСОБА_13 . Підійшовши до вхідних дверей квартири, обвинувачені розташувались таким чином, щоб їх неможливо було розгледіти у вічко дверей, та подзвонили у дзвінок. Коли ОСОБА_12 підійшов до дверей та запитав, хто прийшов, обвинувачені повідомили, що прийшли «свої». ОСОБА_12 , будучи введеним в оману щодо осіб, які дзвонять до його квартири, не маючи змоги переконатись у тому, хто до нього прийшов, відчинив двері. Після того як, обвинувачені зайшли до квартири ОСОБА_12 , між ними зав`язалась боротьба, в процесі якої обвинувачені розбили скло дверей, які розташовані між коридором та кімнатою квартири, внаслідок чого ОСОБА_7 поранив палець руки та заштовхали ОСОБА_12 у вітальну кімнату квартири. Побачивши це, ОСОБА_13 злякалась та спробувала забарикадуватись у своїй кімнаті. Тим часом, обвинувачені, які разом з ОСОБА_12 опинились у вітальній кімнаті, продовжували долати його спротив. Так, ОСОБА_7 з метою придушення спротиву ОСОБА_12 , силою утримував його на дивані, після чого обвинувачені разом нанесли ОСОБА_12 , з метою подолання його спротиву, близько 10 (десяти) ударів руками по обличчю, голові та рукам. Після цього, ОСОБА_8 зв`язав руки та ноги ОСОБА_12 кабелями від оргтехніки, які знайшли в квартирі, а потім запхав ОСОБА_12 до рота кляп з наволочки. Внаслідок зазначених вище дій обвинувачених, ОСОБА_12 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої щоки, голови, саден верхніх кінцівок, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тим часом, ОСОБА_7 увірвався до кімнати ОСОБА_13 та наказав мовчати. Після повного подолання спротиву ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинуваченими, ОСОБА_8 почав збирати майно ОСОБА_12 по його квартирі, яким збирався заволодіти разом із ОСОБА_7 , складаючи його до кишень та пакуючи у сумки. Збираючи речі по квартирі, ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_12 з вимогою надати йому сумку. ОСОБА_12 , за допомогою жестів вказав ОСОБА_8 на дальню кімнату, як на місце, де знаходиться сумка. Після цього ОСОБА_8 пішов у вказаному ОСОБА_12 напрямку. Скориставшись тим, що ОСОБА_8 пішов до дальньої кімнати, а ОСОБА_7 перебував у іншій кімнаті разом із ОСОБА_13 , яка в той час перебинтовувала йому порізаний, у ході боротьби із ОСОБА_12 , палець, ОСОБА_12 звільнився від дротів, якими був зв`язаний, вибіг до під`їзду будинку та почав кликати на допомогу. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , злякавшись бути викритими, покинули місце вчинення злочину, утримуючи при собі майно, яким встигли заволодіти, а саме мобільним телефоном ОСОБА_12 - «Мейзу М 5 Ноте» імей: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 3799 гривень, двома жорсткими дисками, батареєю від ноутбука та іншими речами, які майнової цінності для ОСОБА_12 не мають. Після цього, обвинувачені з місця вчинення злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду у загальному розмірі 3799 грн.
На вказаний вирок суду обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисники обвинуваченого ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 просять вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, та прийняти новий вирок яким виправдати його за інкримінованим йому злочином. В обґрунтування своїх доводів посилаються, на те, що суд допустив невідповідність висновків фактичних обставинам провадження, безпідставно не взяв до уваги показання ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 попросив ОСОБА_7 піти до їх спільного знайомого, умислу на пограбування ОСОБА_12 не було, доступ до житла потерпілого був вільним. До житла ОСОБА_12 потрапили з приводу оплати за виконану роботу. Лише наступного дня ОСОБА_7 зрозумів, що ОСОБА_8 викрав телефон. Вказують, що показання обвинуваченого узгоджуються як з показаннями ОСОБА_8 і частково потерпілого та свідка ОСОБА_13 . Зазначають що суд не врахувавши належним чином всі обставини, а саме те що ОСОБА_7 хворіє, шкода відшкодована, відсутність претензій потерпілого, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та призначив максимальне покарання. Крім того, суд не врахував, ухвалу Херсонського апеляційного суду від 26.09.2019 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 висунув аналогічні апеляційні вимоги та в обґрунтування цих вимог наводить доводи, аналогічні апеляційним доводам своїх захисників.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання у мінімальному розмірі, та звільнити від відбування з випробуванням. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся. Прохав зарахувати йому покарання на підставі ст. 72 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, захисників та обвинувачених про підтримку апеляції, прокурора про залишення апеляційну скаргу без задоволення, заслухавши в дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, судом дотримано вимог ст. 91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини. Викладені у вироку висновки суду щодо обвинувачених у вчинені вказаного кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними у матеріалах провадження доказами.

За вироком щодо обвинувачених, суд навів докази, дав їм відповідну оцінку і мотивував свої висновки.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку та кваліфікація їх дій за ч.3 ст. 186 КК України є обґрунтованим.

Посилання захисників та обвинуваченого ОСОБА_7 в їх апеляційних скаргах стосовно недоведеності вини і не винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину не відповідають дійсності, не знаходять свого відображення та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в частині власних злочинних дійвизнав повністю, де стверджував що 26 січня 2018 року разом з ОСОБА_7 знаходячись в шапках та гольфах, щоб не побачили їх обличчя, ввірвалась в квартиру потерпілого, де почалась бійка, а заволодіння майном потерпілого вийшло само по собі.
Обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні фактично визнав, де не заперечував що в указаний час він разом з ОСОБА_8 , для вирішення матеріальних претензій, одягнувши на обличчя гольфи і шапки,ввірвались до помешкання потерпілого, вчинилась бійка зпотерпілим ОСОБА_12 .. ОСОБА_8 намагавсь заволодіти прикрасами свідка ОСОБА_13 та заволодів майном потерпілого ОСОБА_12 .

Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , вина ОСОБА_7 в інкримінованому їм злочині, підтверджується дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції письмовими доказами, а також, показаннями потерпілого та свідків.

Так, під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_12 , пояснив, що 26.01.2018 року близько 21 год. 00 хв. він подумавши що прийшов його кум, відкрив двері і в квартиру увірвалися два чоловіки ОСОБА_7 - першим, другим - ОСОБА_8 , які натягнули шапки на обличчя. Обвинувачені вдарили його близько 10 разів. ОСОБА_8 зв`язав його дротами, а ОСОБА_7 вставив кляп у рота. ОСОБА_8 ходив по квартирі збирав речі. Він розв`язався та вибіг в під`їзд та почав кричати про допомогу. Обвинувачені втекли. У нього були викрадені мобільний телефон, два жорсткі диска та батарея від ноутбуку. Частину речей йому повернули працівники поліції, вартість телефону йому компенсували грошима

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , пояснила, що 26 січня 2018 року близько 21 год. 30 хв. до квартири ОСОБА_12 , де вона перебувала, увійшли два чоловіки в балаклавах, обличчя вона не бачила, та почали наносити удари потерпілому, після цього зв`язали потерпілого та почали ходити по квартирі збирати різні речі. Їй сказали - "не дзвонити в поліцію, бо вб`ють". Пізніше потерпілий вибіг в під`їзд та почав кричати, що його вбивають. Після цього обвинувачені втекли з речами потерпілого, а через 10 хв. приїхала поліція.

Пояснення потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 є послідовними та докладними, узгоджуються між собою з письмовими доказами та частково з твердженнями обвинувачених.

Перевіряючи доводи сторони захисту в частині неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання колегія суддів враховує наступне.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував вимоги ст. 72 КПК України (в редакції на час вчинення злочину), ряд обставин, а саме: характер та ступінь тяжкості скоєного правопорушення який відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який офіційно не працює, не має постійного місця проживання, є раніше судимим відповідно до вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2013 р. за вчинення корисливого злочину проти власності має середню ймовірність до вчинення повторного правопорушення, на обліку нарколога та психіатричної лікарні не знаходиться та відшкодування потерпілим завданої шкоди. Обставини, що пом`якшують суд визнав щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ряд обставин, а саме: характер та ступінь тяжкості скоєного правопорушення який відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який є раніше судимим відповідно до вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2018 року за аналогічний корисливий злочин проти власності, офіційно не працює, із середньою освітою, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, має малолітнього сина ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно досудової доповіді від 12.11.2019 р. ОСОБА_15 , має середню ймовірність до вчинення повторного правопорушення, на обліку нарколога та психіатричної лікарні не знаходиться та відшкодування потерпілим завданої шкоди. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлені.
Взявши до уваги усі зазначені обставини, в тому числі й ті, на які посилаються в своїй скарзі обвинувачені та захисники, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, врахував наявність всіх обставин та дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинувачених лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши їм покарання, в межах санкції передбаченої ч.3 ст.186 КК України.
На думку колегії суддів, саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати, що призначене обвинуваченим покарання є несправедливим через його суворість, не вбачається.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були б підставами для скасування або зміни вироку, колегією суддів не встановлено.
Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України. На думку колегії суддів, він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та вважає що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинувачених.

Тобто суд першої інстанції прийняв рішення яке повністю відповідає вимогам ст.7 КПК України.

За вищевказаних обставин, апеляційні скарги обвинувачених та захисників задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2020 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)