Ухвала
Іменем України

17 липня 2020 року

м. Київ

справа № 612/582/17

провадження № 51-3327ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

За вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 рокуОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково у виді 8 років 3 місяців позбавлення волі, приєднана невідбута частина покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 4 липня 2018 року і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року вирок змінено та постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 4 липня 2018 року визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений не погоджуючись із судовим рішенням в частині призначеного йому покарання через його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості просить судові рішення щодо останнього змінити та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці.

Мотиви Суду

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

У касаційній скарзі засуджений не оскаржує висновків суду в частині доведеності його винуватості у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК.

Разом із тим, посилання засудженого на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з яким погодився суд апеляційної інстанції, врахував дані про особу засудженого, який не розкаявся, тяжкість вчиненого злочину, повернення потерпілому викраденого майна, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують. Суд вірно прийшов до висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання засудженого, попередження нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі із його відбуттям в кримінально-виправній установі, а також про відсутність підстав для застосування статтей 69, 75 КК.

Колегія суддів погоджується із цим висновком і вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним.

Крім цього, як вбачається з ухвали Харківського апеляційного судувід 11 лютого 2020 року вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року було змінено та застосовано принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці.

З урахуванням вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 4 липня 2018 року, який набрав законної сили і яким скаржник був засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці, його прохання про призначення покарання за сукупності злочинів у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оскільки інших доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду засуджений у касаційній скарзі не навів, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3