ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8114/18
Номер провадження 11-кп/819/190/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000826 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Інгулівка, Бериславського району Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2020 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального строку, просить зазначену ухвалу скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що прокурором в порушення вимог ст.184 КПК України, лише двічі підготовлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою, а також не надано жодного доказу на обґрунтування наявності ризиків та продовження їх існування, та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що ОСОБА_6 тривалий час з 05.03.2018 року знаходиться під вартою.

Та обставина, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не може свідчити та підтверджувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Натомість на даний час відпали будь-які ризики зазначені в ч.1 ст.177 КПК України, а також ті, на які наголошував прокурор, оскільки ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від суду, оскільки має постійне місце проживання та реєстрації, характеризується з позитивного боку, має міцні соціальні зв`язки. Крім того ОСОБА_6 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для справи, оскільки такі речі вилучені та передані до кімнати зберігання речових доказів. Також ОСОБА_6 не має потреби незаконно впливати на потерпілу, так як остання померла, а можливі свідки допитані.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 не повідомлений про закінчення досудового розслідування, йому не надавався доступ до матеріалів досудового розслідування та не вручався обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Крім того, розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 здійснюється колегіально, у складі трьох суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Проте оскаржувана ухвала постановлена суддею ОСОБА_1 одноособово.

Вказує, що відповідно до п.20-5 Перехідних положень до КПК України, тимчасово на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, у разі неможливості у визначений КПК України строк колегією суддів розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляді іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч.3 ст.35 КПК України або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів. Разом із цим прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду не подавалось та захиснику і обвинуваченому не вручалось, а тому законних підстав розглядати судом питання доцільності продовження строку запобіжного заходу одноособово не було, у зв`язку із чим, на думку захисника, оскаржуване судове рішення ухвалене незаконним складом суду.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Сторони провадження належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи чи забезпечення їх участі в судовому засіданні на адресу Херсонського апеляційного суду не надходило. Адвокат ОСОБА_5 просила апеляційний розгляд проводити без її участі. Таким чином колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2020 року, без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Щодо складу суду, який розглядав питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.2 ст.31 КПК України, кримінальне провадження щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів.

Як вбачається із матеріалів провадження, розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, здійснювався колегією суддів Херсонського міського суду Херсонської області у складі суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи зі змісту вказаних норм, за загальним правилом, в кримінальному провадженні за обвинуваченням особи у вчиненні злочинів за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів.

Разом із цим, Законом № 558-IX від 13 квітня 2020 року, до п.20-5 Перехідних положень КПК України внесено зміни, згідно з якими на період дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), визначено особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

Відповідно до 5 абзацу наведеного пункту, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Таким чином, на період дії карантину, у разі неможливості у визначений КПК України строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу, законодавцем визначено спеціальний порядок його розгляду, зокрема наділено головуючого суддю повноваженнями розглянути дане питання одноособово.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 р., з наступними змінами, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України введено карантин, який діяв в тому числі 16 грудня 2020 року.

Як вбачається з журналу та технічного запису судового засідання від 16 грудня 2020 року, під час розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 головуючий повідомив, що один із суддів складу колегії суддів, перебуває на лікарняному, та у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства поставив на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, після чого, на підставі передбачених п.20-5 Перехідних положень КПК України повноважень, розглянув заявлене прокурором клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання апеляційної скарги захисника з приводу того, що у суду були відсутні підстави для одноособового вирішення питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_6 , оскільки клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурором не подавалося, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, прокурором в судовому засіданні було заявлене усне клопотання щодо продовження обвинуваченому строку триманні під вартою, яке і було розглянуте судом. При цьому, як вбачається з технічного запису судового засідання від 16 грудня 2020 року, ні обвинувачений, ні захисник не заперечували, щодо усної форми заявленого прокурором клопотання.

Щодо існування підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Як вже зазначалося, до спливу продовженого строку тримання під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема аудіозапису судового засідання, прокурор обґрунтовував необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою подальшим існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду внаслідок тяжкості вчиненого злочину, та міри покарання, що може бути призначена обвинуваченому, незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, яких ще не допитано під час судового розгляду, а також вчинення нового кримінального правопорушення.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою суд першої інстанції прийшов до висновку, щодо подальшого існування ризику переховування обвинуваченого та перешкоджанню встановлення об`єктивної істини по справі.

Перевіривши матеріали провадження, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного корисного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років з конфіскацією майна. Згідно з обвинувальним актом злочином заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 та матеріальну шкоду ФОП ОСОБА_10

06 березня 2018 року ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому слідчим суддею та судом апеляційної інстанції при перегляді вказаної ухвали в апеляційному порядку, було перевірено обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину отже сумнівів в законності цих рішень, колегія суддів не має.

При обранні підозрюваному ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, офіційно ніде не працевлаштований, не має законних джерел існування, зареєстрований та проживаючий за межами міста Херсона, що свідчить про наявність існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо подальшого існування ризиків переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Як вбачається за матеріалів провадження ОСОБА_6 не працевлаштований, законні джерела заробітку відсутні, міцних соціальних зв`язків не має, за місцем проживання характеризується посередньо.

Виходячи із вказаних відомостей, що характеризують обвинуваченого, а також відомостей про характер та тяжкість злочинів, вчинення яких інкримінується ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з висновком суду про продовження існування ризиків переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 , має постійне зареєстроване місце проживання, родину, не спростовують заявлених ризиків, оскільки згідно матеріалів провадження, ОСОБА_6 має декілька місць проживання, відомостей про те, що проживає саме з родиною, чи має міцні соціальні зв`язки, матеріали провадження не містять.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Що стосується доводів захисника, з приводу того, що ОСОБА_6 не повідомлений про закінчення досудового розслідування, йому не надавався доступ до матеріалів досудового розслідування та не вручався обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, то суд апеляційної інстанції їх до уваги не приймає, оскільки наведені обставини не були предметом розгляду суду першої інстанції 16 грудня 2020 року, та не стосуються питання продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2020 року, відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3