Справа №705/1785/17
1-в/705/540/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі :
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань справу за клопотанням старшого інспектора Уманського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_3 про застосування обов`язків до засудженого згідно ст.. 76 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Старший інспектор Уманського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_3 направила до суду клопотання про застосування обов`язків до засудженого згідно ст.. 76 КК України, в якому вказала, що на обліку Уманського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області перебуває ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 31.01.2020 засуджений вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч.1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст..75,76 КК України з випробуванням на 1 рік. В резолютивній частині вироку суду було застосовано ст.. 76 КК України і покладено обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, проте не вказаний обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У зв`язку з викладеним ст..інспектор просить суд уточнити обов`язки покладені на засудженого ОСОБА_4 , згідно ст.. 76 КК України.
В судове засідання учасники розгляду справи не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду відповідної справи.

Відповідно ст. 107 ч.4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.
31.01.2020 вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ст.. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Статтею 76 ч. 1 КК України визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Таким чином, при ухваленні вироку судом на свій розсуд з урахуванням принципу судової дискреції визначає не лише вид та розмір покарання, а за умови встановлення можливості виправлення особи без фактичного відбування покарання визначає конкретні обов`язки, які є доцільним покласти на засудженого з урахуванням конкретних обставин злочину, особи засудженого, тощо.
При цьому, статтею 76 КК України визначені усі обов`язки, які суд може покласти на особу у разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, перелік цих обов`язків є виключним та не може бути розширений, натомість як при ухваленні вироку саме суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, обирає з усього переліку для кожної особи саме ті обов`язки, які слід покласти на засудженого.
Отже, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_4 судом були визначені конкретні обов`язки, які слід покласти на засудженого, та які останній має виконувати протягом терміну випробування.
Крім того, суд зазначає, що чинним законодавство України не передбачено порядку та умов заміни обов`язків, передбачених ч.2 ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотанням старшого інспектора Уманського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_3 про застосування обов`язків до засудженого згідно ст.. 76 КК України - відмовити.
На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонним суд Черкаської області.

Суддя ОСОБА_1