ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2686/20 Справа № 206/1810/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 жовтня 2020 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 84080 гривень кожному, яка може бути внесена як самим обвинуваченими так і іншим фізичними або юридичними особами (заставодавцями) та виконання покладених на обвинувачених наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.
за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_8
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого: ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до 01 жовтня 2020 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 84080 гривень кожному, яка може бути внесена як самим обвинуваченими так і іншим фізичними або юридичними особами (заставодавцями) та виконання покладених на обвинувачених наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, неодноразово судимі за злочини з корисливих мотивів, не працевлаштовані, постійного джерела доходу не мають, що може спонукати їх до вчинення нових корисливих злочинів, відсутні сталі соціальні зв`язки та, знаючи про можливе покарання, обвинувачені можуть переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, отже ризики, які виправдовують тримання їх під вартою, не відпали, а тому з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважав за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченим на строк до шістдесяти днів.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, яка їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на безпідставність продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Звертає увагу на наявність міцних соціальних зв`язків, а саме дочки, що знаходиться на його утриманні та потребує його піклування, оскільки він є єдиним годувальником сім`ї, так як неофіційно працює будівельником, при цьому зазначає, що не має паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що позбавляє його можливості виїхати з країни, та вказує, що відсутні докази на підтвердження його винуватості, а усі його покази були надані під тиском працівників поліції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на безпідставність продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зазначає, що судом першої інстанції при продовженні строку запобіжного заходу не беруться до уваги пом`якшуючі обставини.
Звертає увагу, що провадження протягом 6 місяців досі не почалось слухатись у суді першої інстанції через неявку учасників провадження.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачені та їх захисники підтримали апеляційні скарги обвинувачених і з підстав, зазначених у них просили їх задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, просив їх не задовольняти.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, посилався на їх безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скарги без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання осіб під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та доводи обвинувачених щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до ст. 178 КПК України, врахував що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, врахував дані про особи обвинувачених, а також, наявність ризиків того, що перебуваючи на волі обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , можуть порушити покладені на них Законом процесуальні обов`язки та переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які не допитані; вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, за кількома епізодами, які є тяжкими злочинами та, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна чи без такої, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за п`ятьма епізодами, які є тяжкими злочинами та, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, який є тяжким злочином та, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна чи без такої, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує обвинуваченим, у разі доведеності вини, вони можуть переховуватися від суду.
Обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з метою зміни показів на їх користь, задля уникнення відповідальності за вчинене, а також, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення кримінального покарання.
Крім того, при апеляційному розгляді провадження, потерпілий ОСОБА_11 просив залишити обвинувачених під вартою, оскільки він побоюється за своє життя та здоров`я та вплив на нього погрозами з боку обвинувачених.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, апеляційним судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченими, покладених на них процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинувачених під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Твердження апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що відсутні докази на підтвердження його винуватості, а усі його покази були надані під тиском працівників поліції, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки оцінка доказів та встановлення наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він має міцні соціальні зв`язки, а саме дочку, що знаходиться на його утриманні та потребує його піклування, оскільки він є єдиним годувальником сім`ї, так як неофіційно працює будівельником, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для зміни щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виду запобіжного заходу.
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_7 на те, що встановлені судом ризики нічим не підтверджені, є безпідставними, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду, є об`єктивно існуючими та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Апеляційний суд також враховує посилання апеляційної скарги ОСОБА_7 на значну тривалість судового розгляду у даній справі, однак зважаючи на вищевикладені обставини, особу обвинуваченого, тяжкість злочинів в яких він обвинувачується та суспільний інтерес до вказаних злочинів, колегія суддів вважає виправданим застосування до обвинуваченого в даному конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Всі інші, викладені в апеляційних скаргах доводи, були об`єктом дослідження судом при продовженні запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і їм надана належна оцінка.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 жовтня 2020 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 84080 гривень кожному - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4