Справа № 480/314/17
Провадження № 1-кп/487/687/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020 Заводського районного суду м. Миколаєва в складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187 і ч.3 ст. 357 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

З Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. 3 ст. 357 КК України.
Ухвалою суду кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

Судом вирішується питання щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду:

Заслухавши думку прокурора, представника потерпілого, обвинувачених та їхніх захисників, які вважали можливим призначити справу до судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав:

Обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України. Територіальна підсудності обвинувального акта визначена апеляційним судом Миколаївської області, відповідно до ухвали від 02.03.20217, тому дане кримінальні провадження підсудне Заводському районному суду м. Миколаєва.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло.

Обвинувальний акт відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства і підстав для їхнього повернення прокурору не вбачається. Підстав, передбачених п.п. 4-8 частини першої та частиною другою статті 284 КПК України, для закриття провадження немає.

Відтак суд приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до судового розгляду.

Судовий розгляд, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені частиною 2 ст.27 КПК України відсутні.

Суд, під час підготовки до судового розгляду, визначивши дату і місце проведення судового розгляду, з`ясувавши необхідність проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з`ясувавши питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, вчинивши всі необхідні дії, завершує підготовку до судового розгляду.

Таким чином, наявні достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 60 днів посилаючись на те, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, перебуваючи на свободі може незаконно вплинути на потерпілого і свідків, ухилятися від суду, вчинити нові злочини, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в місцях позбавлення волі негативно характеризується, не працює, не має законних джерел заробітку та міцних соціальних зв`язків, тому більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого і не зможуть попередити ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання.
Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням засобів електронного контролю посилаючись на те, що попереднім вироком від 06.12.2019, який скасовано апеляційною інстанцією, Чаплинському призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі, тому згідно ч.1 ст. 421 КПК України, покарання може бути призначене, яке не перевищує 8 років позбавлення волі. Обвинувачений з 13.10.2016 перебуває під вартою, та відповідно до Закону №838-VIII фактично відбув 7 років 8 місяців та 10 днів, тому будь-які заявлені ризики відсутні, враховуючи, що на теперішній час повністю визнає вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому в клопотанні прокурор не зазначив альтернативні запобіжні заходу, що не узгоджуються з практикою ЄСПЛ. Крім того, Чаплинський має хронічне захворювання, потребує оперативного втручання, але позбавлений такої можливості, у зв`язку з перебуванням під вартою, має постійне зареєстроване місце проживання, одружений.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:
Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалами суду обвинуваченому неодноразово продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який відповідно до ухвали Херсонського апеляційного суду від 25.06.2020 продовжено до 22.08.2020.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, запобіжні заходи слугують меті перешкоджанню кримінального провадження та однією з форм її реалізації є запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню судового розгляду.
Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/ продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст. 9 КПК України.
Під час досудового розслідування при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлена вагомість наявних доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 і ч.3 ст. 357 КК України.
В своєму клопотанні прокурор також посилається на ризики, передбачені ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд має право зобовязати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому, слід врахувати, що реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (Рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі "Прокопенко проти України" , Рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
При цьому, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідність обґрунтування підстав обрання або продовжування запобіжного заходу, у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.
А загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ у Рішення «Харченко проти України», згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
Крім того, посилання прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, у справі " Мамедова проти Росії" 0764/05 від 01.06.2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обгрунтовність продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватись від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Крім того, дане кримінальне провадження розглядається тривалий час, а обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 13.10.2016.
Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено неможливість, на теперішній час запобігти ризикам п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою не зазначені та не доведені, тому в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 14.09.2020.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.
Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Обираючи обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд, вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 1,2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.
За таких обставин, суд приходить до висновку, про задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187 і ч.3 ст. 357 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва (м. Миколаїв вул. Радісна, 3, зал судового засідання №1) на 21.08.2020 о 14.00 годин.
Розгляд кримінального провадження здійснювати у складі колегії суддів.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_6 цілодобово залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки:

прибувати до Заводського районного суду м. Миколаєва за першою вимогою;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу суду або прокурора.

повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання.

утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Попередити ОСОБА_6 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Запобіжний захід - домашній арешт встановлюється до 14.09.2020 (включно).

Обов`язки по контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 покласти на працівників Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

Копію ухвали направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, для відома та виконання.

Після отримання даної ухвали суду уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - негайно звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Ухвал, в частині відмови про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів.

Головучюий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали оголошено 19.08.2020 о 10:00 годин.