Справа № 202/5459/20
Провадження № 1-кс/202/9002/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

28 грудня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 20 листопада 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст. 190 КК України.

24 грудня 2020 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна.
Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 24 грудня 2020 року.

Згідно з матеріалами клопотання, в період з 2010 року по січень 2020 р., ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під вигаданим приводом сприяння в отриманні об`єкту нерухомого майна в житловому будинку по АДРЕСА_1 , за пільговою програмою «Одержання житла від держави» Кабінету Міністрів України «Фонд молодіжного пільгового кредитування житла», шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_8 на загальну суму 228583,49 грн.

В період з початку 2018 року по 21.01.2020 р., ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вигаданим приводом сприяння в отриманні об`єкту нерухомого майна в житловому будинку по АДРЕСА_2 , за пільговою програмою «Одержання житла від держави» Кабінету Міністрів України «Фонд молодіжного пільгового кредитування житла», шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_9 на загальну суму 232087,94 грн.

Органом досудового розслідування умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, кваліфікуються за ч.3 ст. 190 КК України.

Потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні подано цивільний позов про відшкодування ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_5 зареєстровано 1/1 частки права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , а також зареєстровано 1/1 частки права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що з метою забезпечення цивільного позову, виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , а також на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , з обов`язковою забороною розпорядження та відчуження арештованим майном, оскільки невжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_5 , може призвести до безперешкодного відчуження такого майна, що унеможливить відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому.

Наведене зумовило слідчого за погодженням з прокурором звернутись до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Слідчий у судове засідання не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої просила здійснювати розгляду клопотання без її участі.

В силу вимог ст.172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя доходить висновку про можливість розгляду клопотання у відсутність власника майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000945 від 20 листопада 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій 18 листопада 2020 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України.

Одним із потерпілих у кримінальному провадженні № 0000945 від 20 листопада 2019 року визнано ОСОБА_8 , якою в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов на загальну суму 382 698,98 грн. та одним із відповідачів у вказаному кримінальному провадженні є саме громадянка ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_5 зареєстровано 1/1 частки права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , а також зареєстровано 1/1 частки права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (далі Конвенція, ЄКПЛ) декларує право кожної фізичної або юридичної особи вільно володіти своїм майном. У цій статті також передбачений захисний механізм обмеження/позбавлення такого права на вільне володіння майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Відповідно до практики ЄСПЛ стаття 1 Протоколу 1 до ЄКПЛ закріплює право безперешкодного та вільного (мирного) користування своїм майном (власністю), регулює умови позбавлення власності, визнає право держави здійснювати контроль за використанням власності відповідно до загальних інтересів.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Положення цієї статті передбачають можливість втручання у здійснення гарантованого права за умови дотримання принципу законності (легітимності) втручання, за умови необхідності застосування цього принципу у демократичному суспільстві, із забезпеченням балансу між інтересами держави та приватної особи (принцип пропорційності).

У відповідності до приписів ст.170 КПК України слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, з метою забезпечення цивільного позову, заявленого потерпілим в рамках кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку про необхідність частково задоволення клопотання слідчого та необхідність накладення арешту з обов`язковою забороною відчужувати вказане майно.

Разом з цим, слідчий суддя не вбачає необхідності заборони розпорядження нерухомим майном, оскільки це не відповідає завданням арешту майна, розумності та співрозмірності обтяження завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тому в цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , а також на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , з метою забезпечення цивільного позову із забороною відчуження вказаного майна.
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1