Справа № 520/7281/19
Провадження № 1-кп/947/495/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року Київський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 15.01.2019 року, відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор просив суд продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, посилаючись на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до шістьох років, не працює, та не має постійного джерела доходів, не одружений, дітей не має, тобто не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, та враховуючи те, що більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, з метою забезпечення вказаного кримінального провадження, за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_5 заявила письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на більш на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22:00 до 07:00 за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтування викладені в письмовому клопотанні. При цьому захисник вважає, що в клопотанні прокурор не наведено жодного конкретного факту про будь який тиск зі сторони обвинуваченого на свідків чи потерпілих, не надано переконливих доказів, і того, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належних процесуальних обов`язків та перешкоджати кримінальному провадженню. Також усі зібрані по справі речові докази та документи зберігаються у сторони обвинувачення, тому посилання прокурора на можливість обвинуваченим ОСОБА_8 їх знищення безпідставні. Захисник зауважив, що відповідно до практики ЄСПЛ, що продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення є порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції, рішення суду належить обґрунтовувати іншими підставами, які мають бути чітко вказані, але прокурором суду не надано обґрунтувань наявності ризиків на які він посилається. Так. обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, вину у вчиненні інкримінованого його злочину визнає в повному обсязі, та кається у вчиненому, на його утриманні перебуває хвора мати, має постійне місце мешкання в місті Одесі, є власником квартири, та має тяжкі хвороби, він хворіє на гепатит С, потребує медичної допомоги, яку не отримує в умовах ОСІ. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 значний час перебувають під вартою, майже один рік вісім місяців, але відповідно до практики ЄСПЛ тривале тримання під вартою може бути виправдано в тому чи іншому разі тільки тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що, попри презумпцію невинності, переважує принцип поваги до особистої свободи. Як така, будь-яка система обов`язкового запобіжного ув`язнення несумісна з пунктом 3 статті 5 Конвенції («Доронін проти України», «Стогмюллер проти Австрії», «Мюллер проти Франції», п.п. 35-45, «Клооп проти Бельгії» п. 44, «Єчюс проти Литви», п.п. 93-94).
Також, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 на думку захисника буде відповідати правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Боротюк проти України», «Вренчев проти Сербії», «Смірнов проти Росії» та «Ізмайлов проти Росії», оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу забезпечити виконання обвинуваченими покладених процесуальних обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання свого захисника ОСОБА_10 , та просив його задовольнити.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, врахувавши обставини, зазначені в ст.178 КПК України, дійшов висновку про те, що підстав для подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на теперішній час не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України запобіжний захід застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення важливих обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжувати злочину діяльність тощо.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
Так, з рішення ЄСПЛ у справі "Смирнов проти Росії" від 24 липня 2003 року вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення ЄСПЛ від 26 січня 1993 року у справі "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь і проти існування суспільного інтересу, який, при належному забезпеченні принципу презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; Бегчіев проти Молдови - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа Ньюмейстер проти Австрії - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; Ідалов проти Росії, Гаріцкі проти Польщі, Храіді проти Німеччини, Іліжков проти Болгарії - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою з 25.03.2019 року, тобто протягом 1 року 8 місяців.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а саме Постанову ЄСПЛ у справі "Чанєв проти України" від 09.10.2014 року (скарга № 46193/13), Постанову ЄСПЛ від 12.03.2009 у Справі "Олександр Макаров проти Російської Федерації" (скарга № 15217/07), Постанову ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 року (скарга № 7064/05), Постанову ЄСПЛ у справі "Сізарєв проти України" від 17.01.2013 (скарга № 17116/04), «Летельє проти Франції», «Томазі проти Франції», «Мансур проти Туреччини», «Фокс Кембл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабита проти Італії», «Бойченко проти Молдови» згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, ризики щодо продовження злочинної діяльності, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим шляхом, незаконного впливу на свідків, потерпілого, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах.

Також, у справі "Лабіта проти Італії" щодо скарги на тривалість тримання під вартою, зокрема зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак, не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.
Не даючи наперед оцінку допустимості, належності, достовірності і достатності доказів, судом на даній стадії процесу встановлено, що деякі з наданих прокурором докази з часом втрачають свою переконливість, в той саме час, коли особи, яким висунуто обвинувачення, тримаються під вартою без обвинувального вироку суду.
Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес. В даному випадку і на теперішній час відносно обвинуваченого повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше його утримання під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого йому обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченим покарання за злочин, у вчиненні якого його ще не визнано винним, ст.62 Конституції України.
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого їх тримання під вартою, оскільки таке буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.
Тому суд, застосовує наведені рішення ЄСПЛ, а також рішення ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», згідно якого було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку та/або право на звільнення обвинуваченого під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання щодо особи, яка була засуджена за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, для обґрунтування рішення про пом`якшення запобіжного заходу та його режиму.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має місце мешкання в місті Одесі, родину, хворіє на тяжку хворобу, та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 на стадії судового розгляду, запобігання ризику переховування від суду та надання можливості повному та всебічному розгляду справи в розумні строки, що на момент розгляду клопотання захисника, відсутні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і тому достатнім для їх запобігання є застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби.
Разом з тим, відповідно до ст.194 КПК України, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: знаходитись з 22.00 до 07.00 години наступної доби за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та не відлучатися з населеного пункту за постійним місцем проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 194, 176-178, 197, 201, 315, 331, 350, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, 1950 р., суд
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити на підставах викладених у мотивувальній частині ухвали.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час з 22:00 по 07:00 години за адресою: м. Одеса, наступної доби за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та не відлучатися з населеного пункту за постійним місцем проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії даної ухвали встановити до 18.01.2021 року включно.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.202 КПК України обвинувачений ОСОБА_8 , підлягає негайному звільненню з під варти та зобов`язуються невідкладно прибути до місця свого проживання.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч.4 ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на них обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1