Дата документу 21.09.2020 Справа № 323/2710/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2710/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1257/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції із приміщенням Оріхівського районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Оріхів Запорізької області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 09.12.2009 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі;
2) 21.04.2011 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;
3) 17.11.2015 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 395 КК України до покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі;
4) 19.07.2018 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 липня 2018 року та призначено остаточне покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

15.06.2019 року ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи на території двору, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де він знаходився з дозволу господаря, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, за допомогою прута витягнув металеву скобу для навісного замку з дверей господарчої споруди, розташованої за вказаною адресою, після чого зайшов до приміщення вказаної споруди та викрав звідти водяний насос марки «НЕLZ БЦ-1,2-20-У 1.1», вартість якого становить 1517 гривень 88 копійок, який належить ОСОБА_8 , після чого разом з викраденим насосом залишив місце скоєння кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджуючись з вироком суду, заперечує свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що не вчиняв крадіжку, оскільки дав насос в тимчасове користування сусіду ОСОБА_9 , показання якого не було враховано в суді першої інстанції.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_8 зазначає, що мешкав разом зі своєю матір`ю, а тому мав вільний доступ до господарських споруд, в тому числі до сараю, де знаходився насос.

На підставі викладеного, обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції.

До судового засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 , до якого не було застосовано запобіжні заходи, пов`язані із обмеженням вільного пересування та який повідомлявся у порядку, встановленому законом про час та місце розгляду його апеляційної скарги, не з`явився, із заявою про відкладення розгляду справи не звернувся, з урахуванням чого у відповідності до приписів ч. 4 ст. 405 КПК України, а також думки захисника обвинуваченого та прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що неприбуття обвинуваченого до судового засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду його апеляційної скарги по суті.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав без доповнень та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін. В заперечення на доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу відсутності у нього корисливого мотиви та умислу на вчинення крадіжки насосу зазначив, що в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_9 , так і інші свідки показали, що обвинувачений і раніше вже запропоновував саме придбати у нього цей насос, шукав покупців.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він проживав у будинку своєї матері ОСОБА_8 , де також проживала ОСОБА_10 . Він мав доступ до будинку та господарських споруд. В червні 2019 року він підійшов до сараю, де знаходився його велосипед, ключів від сараю не знайшов, тому зірвав замок та викотив велосипед. Колесо на велосипеді спустило, він пішов до сусіда попрохати насос, щоб накачати колесо. Сусід повідомив, що у нього зламався водяний насос, на що обвинувачений сказав, що дасть в оренду насос, який належить його матері. Він взяв насос з сараю, віддав сусіду та за нього отримав пляшку самогону і поїхав на фірму. Додатково повідомив, що не отримував дозвіл у власника будинку, щоб взяти насос.
Таким чином, обвинувачений в суді першої інстанції та апеляційній скарзі заперечує факт того, що вчинив інкримінований йому злочин, який кваліфікований за ч. 2 ст. 185 КК України, наполягав на тому, що у нього був відсутній умисел на викрадення майна з корисливих мотивів та розпорядження ним з корисливою метою.

Позиція захисту зводилась до того, що він мав безперешкодний доступ до сараю, де знаходився насос, який він не викрав і розпорядився ним, а дав сусіду в тимчасове користування.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини в таємному викраденні майна потерпілої, яке вчинене повторно, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в суді першої інстанції показала, що водяний насос придбала разом з будинком, який купила в травні 2019 року. Насос лежав в сараї, який знаходився на території домоволодіння, на дверях сараю висів замок. Обвинувачений мав доступ до будинку та сараю. Вказаний будинок потерпіла купувала сама, грошей обвинувачений їй не давав. ОСОБА_10 , яка разом мешкала з потерпілою в будинку і виявила пропажу насосу, коли ОСОБА_8 знаходилася на заробітках у Росії. Після чого, в телефонному режимі повідомила потерпілій про те, що зник насос. Крім того, пояснила, що обвинувачений не тільки вкрав насос, він раніше вивозив з будинку металом та металеві миски. Також зазначила, що ОСОБА_8 не проживає в даному будинку.
Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що потерпіла придбала будинок метрів 50 від його будинку, де він проживає. Бачив у дворі ОСОБА_8 та її сина. Одного разу обвинувачений запитав чи не потрібний нікому водяний насос, на що свідок відповів, що не знає. Через неділю у свідка зламався насос і обвинувачений дав йому у користування вищезазначений насос. Потім ОСОБА_8 прийшов і сказав щоб свідок віддав насос, так як ОСОБА_10 , яка проживала разом з Кривошеєвими на нього заявила в поліцію за крадіжку насосу та пояснив, що насос залишився від господарів, які продали будинок матері.
Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що вкрадений насос належав потерпілій, так як вона його придбала з будинком за власні кошти. Насос було викрадено ОСОБА_8 в червні 2019 року, оскільки на сараї, де знаходився вказаний насос був зірваний замок і насоса не було. ОСОБА_10 сусіди повідомляли про те, що обвинувачений пропонував їм продати насос. Ключів від будинку та сараю у обвинуваченого на час крадіжки не було. Свідок повідомила обвинуваченого про те, якщо він не поверне насос, то вона викличе дільничого. Про крадіжку повідомила потерпілу ОСОБА_11 , так як вона в цей момент знаходилася у м. Москва на заробітках. Потерпіла попросила написати заяву в поліцію.
Також у суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_12 , показання якого не містять посилань на фактичні обставини, які підлягають доказуванню.

Разом з цим, підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілої та свідків.

Показання вищезазначених потерпілої та свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані стороною обвинувачення інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 19 червня 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є територія будинку АДРЕСА_2 , яка є місцем вчинення кримінального правопорушення (а.с. 121-125).

З протоколу огляду місця події від 19 червня 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є територія біля двору будинку АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено насос (а.с. 127-130).

З висновку експерта № 2678/19 від 8 серпня 2019 року вбачається, що ринкова вартість водяного насосу марки «HELZ БЦ-1,2-20-У1.1», станом на 15.06.2019 року з урахуванням зносу становила 1517,88 грн. за умови, що станом на вказану дату об`єкт мав якісні споживчі характеристики (а.с. 134-137).

З висновку судово-психіатричного експерта № 380 від 28 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_8 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з епісиндромом в анамнезі. У період здійснення інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував в стані гострої алкогольної інтоксикації. Ступінь наявних порушень не такий, що позбавляв його здатності усвідомлювати фактичний характер і соціальну небезпеку своїх дій і керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує протиалкогольного лікування (а.с. 138-143).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив саме таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Так, потерпіла та свідки надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим злочину, їх показання повністю узгоджуються з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги з приводу того, що не було взято до уваги показання свідка ОСОБА_9 .

З показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що обвинувачений пропонував йому насос та цікавився про те, чи не потрібний він ще кому-небудь, що і було враховано судом першої інстанції.

Крім того, обвинувачений, оспорюючи правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі зазначає, що на час вчинення інкримінованого йому злочину він проживав разом зі своєї матір`ю та мав вільний доступ до господарських споруд.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого було кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України і таку кваліфікуючу ознаку, як проникнення до житла, іншого володіння чи сховища, за якою злочин кваліфікується за ч. 3 ст. 185 КК України до дій, вчинених обвинуваченим, інкриміновано не було.

Разом з тим з показань наведених вище потерпілої та свідка вбачається, що обвинувачений навіть і маючи вільний доступ до приміщення, з якого він вчинив крадіжку, правом розпорядження насосом, який йому не належав, наділений не був, а отже вказане майно для нього було чужим і відповідно є предметом злочину, передбаченого ст. 185 КК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 безпідставними та такими, що спростовуються повністю доказами, які були досліджені в суді першої інстанції, а його вина у вчиненні кримінального правопорушення доведена поза розумних сумнівів.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 71 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України до вказаного покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4