Справа № 522/3816/20
Провадження № 1-кп/522/1222/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000267 від 10.02.2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Березняки Хорольського району Полтавської області, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, без місця реєстрації та без постійного місця мешкання на території м.Одеси, раніше судимого:
- 14.09.2012 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 06.06.2017 року за відбуттям строку покарання;
- 08.08.2017 року Лубенським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки,
за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 09.02.2020 року приблизно о 20 годині 07 хвилин ОСОБА_3 перебував біля складського приміщення супермаркету «Копійка», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське Плато 5-А, к. 2.

Перебуваючи біля складського приміщення супермаркету «Копійка» ОСОБА_3 , на одній із сходинок побачив візок ручний гідравлічний палетний марки «DEL 25(PU)», помаранчевого кольору, який належить ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» (), представником якого є ОСОБА_9 , внаслідок чого, у ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння зазначеним майном.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає і його злочинні дії залишаться не помітними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до складського приміщення супермаркету та шляхом вільного доступу заволодів візком ручним гідравлічним палетним марки «DEL 25(PU)», помаранчевого кольору, який належать ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» (), представником якого є ОСОБА_9 .

В подальшому, ОСОБА_3 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» матеріальну шкоду, на суму 3109 гривень 96 копійок.

Таким чином, встановлені достатні підстави обвинувачувати ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, просив суд призначити йому мінімальне покарання.
Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік та остаточне покарання за сукупністю вироків - 2 роки 6 місяців.
Захисник не заперечував проти призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, проте вважав, що у даному випадку для його підзахисного буде достатнім покарання за сукупністю вироків - 2 роки 1 місяць.
Представник потерпілого ТОВ «КОПІЙКА-ЦЕНТР» (код ), ОСОБА_9 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.
Обставини, які передбачені ст. 67 КК України та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлені.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, характеризуючі обвинуваченого матеріали, відповідно до яких останній неодружений, офіційно не працевлаштований, не має постійного місця проживання, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став і знов повторно вчинив умисний корисливий злочин.
Також суд бере до уваги, поведінку обвинуваченого під час судового розгляду ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, у зв`язку з чим справа була розглянута за приписами ч.3 ст. 349 КПК України.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Згідно з ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину вказане розцінюється як порушення умов застосування ст. 75 КК України, а тому суд у такому випадку призначає покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами, у разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд, з посиланням на ст. 71 КК України, до покарання призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.
ОСОБА_3 вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2017 року було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у вигляді двох років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
У даному провадженні кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив 09 лютого 2020 року, тобто в період іспитового строку, визначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2017 року.
Враховуючи вищевикладене, а також приписи ч. 4 ст. 71 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді 2-х років 1 місяця позбавлення волі.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися. Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись 71,72, 78, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по даному кримінальному провадженню у період з 11.02.2020 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази: візок ручний гідравлічний палетний марки «DEL 25(PU)», помаранчевого кольору, інвентарний номер 00084090 у кількості 1 штука - вважати повернутим власнику майна; диск формату CD-R з відеозаписом під назвою «video_2020-02-11_08-41-03» з камер зовнішнього відеоспостереження, розташованих на фасаді магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1

07.09.2020