КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 на вирок Сквирського районного суду Київської області від 13.01.2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України , і призначено йому покарання:
за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки,
за ч 3 ст. 135 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років позбавлення волі.
В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 29 липня 2018 року, близько 19 год. 30 хв., у світлу пору доби, за сприятливих погодних умов та сухому асфальтному покриті, в порушення пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі Правила дорожнього руху), згідно з яким «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним, автомобілем марки «Mercedes-Benz 190 Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_11 , рухався автодорогою Т-02-03 Турбів-Погребище-Сквира в напрямку м. Сквира.

Проїжджаючи відрізок вказаної автодороги, що на 81 км., в порушення вимог п. 1.5 ПДР України, відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», а також п. 2.3 б) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян» та, порушуючи вимоги п.12.3 ПДР України, згідно з яким «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та п.12.6.ґ) ПДР України відповідно до якого «іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.», не дотримався безпечної швидкості та не вжив заходів задля зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, в наслідок чого допустив наїзд, правою боковою частиною автомобіля «Mercedes-Benz 190 Е», на велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався на велосипеді «Україна», по краю проїзної частини в попутному з автомобілем напрямку. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Після цього ОСОБА_8 в порушення вимог п.2.10. а), б), в), г), ґ), д), е) ПДР України відповідно до якого « у разу причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди, вжити можливих заходів для надання до медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди», самовільно залишив місце події, та намагався втекти. Так рухаючись в подальшому автодорогою Київ-Одеса в бік м. Києва, на 77км. вказаної автодороги, був затриманий працівниками поліції.

Заступник прокурора Київської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій неоспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, за ч 3 ст. 135 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, прокурор зазначає, що мотивувальна частина вироку не містить посилань на формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним. Крім того, призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції безпідставно не застосував до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання окремо за ч.2 ст.286 та ч.3 ст.135 КК України, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не знаходиться, його відношення до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та часткового відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 та ч.3 ст.135 КК України окремо прокурором не оскаржується, а тому його вимога про призначення апеляційним судом нового покарання за вказані злочини є необґрунтованою.
Разом з тим, доводи та вимоги апеляційної скарги про необхідність призначення нового покарання на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України, тапризначено:

за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;

ч.3 ст.135 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Однак, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд першої інстанції призначив лише основне покарання у виді 6 років позбавлення волі та в порушення вимог ч.4 ст.72 КК України не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, яке не може бути поглинуте основним покарання, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, скасувати вирок в частині призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 нове покарання в межах вимог та доводів апеляційної скарги.
Вимоги апеляційної скарги про необхідність скасування вироку в повному обсязі з постановлення нового вироку апеляційним судом з тих підстав, що суд не виклав в мотивувальній частині вироку обвинувачення, яке визнав доведеним, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку відповідно до вимог ст.374 КПК України викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Посилання у вироку суду на висунуте органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачення та на підтвердження його дослідженими в ході судового розгляду доказами не суперечить положенням ст.374 КПК України, адже судовий розгляд кримінального провадження здійснюється в межах висунутого обвинувачення.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування вироку суду першої інстанції в повному обсязі, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, який хоч і визнав доведеним факт перебування ОСОБА_8 на час вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, однак необґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для визнання цього факту обставиною, яка обтяжує покарання, однак здійснюючи апеляційний розгляд в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів позбавлена можливості усунути вказаний недолік.
Висловлені в ході апеляційного розгляду твердження захисника та обвинуваченого про необхідність скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції є безпідставними, оскільки в ході апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст.ст. 412, 415 КПК України тягнули б за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Сквирського районного суду Київської області від 13.01.2020 щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення йому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 на підставі ст.70 КК Україниза сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України,шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В решті вирок Сквирського районного суду Київської області від 13.01.2020 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

СУДДІ:

________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3