Справа № 127/218/19
Провадження №11-кп/801/1268/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8
представника потерпілого: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004773 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2020, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка, Вінницького району, Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.1 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання з приводу речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , маючи намір на отримання щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг 15.11.2015, перебуваючи у приміщенні Степанівської сільської ради Вінницького району (Вінницький район, с. Степанівка, вул. Соборна, 1а) уповноважив ОСОБА_10 на представництво його інтересів шляхом підписання доручення, яке посвідчено секретарем виконавчого комітету сільської ради.

Далі, ОСОБА_7 24.11.2015 здійснив купівлю транспортного засобу «Dacia Super Nova» 2002 року випуску, вартість якого на дату купівлі складала 80 100грн.

У подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що в силу положень абз. 5 п. 5 «Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 ( в чинній на той час) у зв`язку із здійсненням ним купівлі транспортного засобу, вартість якого перевищує 50000 грн., він належить до кола осіб, яким не призначається субсидія, маючи на меті неправомірне заволодіння чужим майном у вигляді щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, шляхом обману, умисно, протиправно, з корисливих спонукань, у березні 2016 року (точний час слідством не встановлено) у невстановленому слідством місці повідомив своєму представнику ОСОБА_10 завідомо неправдиві відомості про відсутність витрат на придбання майна на суму, що перевищує 50 000 грн., протягом останніх 12 місяців, які ОСОБА_10 вніс до бланку «Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про удосконалення порядку надання житлових субсидій» № 106 від 28.02.2015.

Потім, ОСОБА_10 , не усвідомлюючи, що «Декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії» ОСОБА_7 містить завідомо неправдиві відомості, 17.03.2016 (точний час слідством не встановлено), перебуваючи у приміщенні Територіального відділення центру адміністративних послуг «Прозорий офіс (Замостя)», що розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 7, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_7 подав до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації заяву про призначення житлової субсидії від 17.03.2016 та «Декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії» від 17.03.2016.

У подальшому, на підставі заяви про призначення житлової субсидії від 17.03.2016 та «Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії» від 17.03.2016, рішенням Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації від 24.03.2016, 27.04.2016, 22.05.2016, 20.10.2016 ОСОБА_7 призначено вищевказану субсидію та в рахунок оплати послуг із газопостачання за особовим рахунком споживача № НОМЕР_1 , який закріплено за останнім, до ТОВ «Вінницягаз збут» (код за ) у березні 2016 року перераховано бюджетні кошти у розмірі 1945 грн. 62 коп., у квітні 2016 року перераховано кошти у розмірі 2663 грн. 22 коп., у жовтні та листопаді 2016 року перераховано кошти у розмірі 2024 грн. 22 коп. щомісячно.

Таким чином, ОСОБА_7 , шляхом обману, з березня 2016 року по листопад 2016 року заволодів бюджетними коштами у вигляді щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються з державного бюджету у виді субвенції місцевим бюджетам, у розмірі 8 657,28грн, чим заподіяв бюджету збитків на зазначену суму.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку суду і постановлення рішення про визнання невинуватим ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України та виправдання його за відсутністю в діях складу злочину, оскільки він особисто не займався оформленням документів для отримання субсидії, цим займався ОСОБА_10 , який мав довіреність на вчинення вказаних дій, особистого підпису ОСОБА_7 в документах не ставив.
Крім того, ніхто із працівників органу, який призначав субсидію його не повідомив про необхідність повідомлення управління праці щодо придбання ним автомобіля.
Також обвинувачений заперечував, що повідомляв ОСОБА_10 про відсутність витрат на суму, що перевищує 50 000грн, ці твердження, на дімку адвоката є безпідставними, необґрунтованими, зробленими на припущеннях, сам ОСОБА_10 ні на досудовому слідстві, ні в суді першої інстанції взагалі не допитувався.
Захисник вказував, що враховуючицивільно-правові відносини між органом соціального захисту населення, що призначає субсидію та громадянином, і питання про стягнення незаконно призначеної субсидії повинно вирішуватися у судовому порядку згідно з цивільним законодавством.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 та його підзахисного ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката, просили її задовольнити, представника потерпілого, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, пояснивши, що ОСОБА_10 перебував у розшуку, а тому допитати його не було можливості, думку прокурора, який вважає скаргу сторони захисту необґрунтованою та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Мотиви суду
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Перед тим як навести мотиви прийнятого рішення колегія суддів (надалі Суд) звертає увагу, що за вимогами ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, поряд з іншими, відносяться верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; публічність; диспозитивність; розумність строків.

Згідно зі ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст.62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно вимог ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

У частині 2 статті 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Зазначена засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, та сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання вимог цієї засади судом, виходячи із змісту ч. 2 ст. 23 та ст. 86 КПК, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при ухваленні судового рішення, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що судом першої інстанції, в ході розгляду кримінального провадження, щодо ОСОБА_7 порушено загальні засади кримінального провадження та вимоги кримінального процесуального закону, передбачені ст.2, 7, 21, 22, 23, 86, 93, 94, 349, 350 КПК України, що призвело до порушення права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд.

Так, з огляду на матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що в силу положень абз.5 п.5 «Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995 ( в чинній на той час) у зв`язку із здійсненням ним купівлі транспортного засобу, вартість якого перевищує 50000 грн., він належить до кола осіб, яким не призначається субсидія, маючи на меті неправомірне заволодіння чужим майном у вигляді щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, шляхом обману, умисно, протиправно, з корисливих спонукань, у березні 2016 року (точний час слідством не встановлено) у невстановленому слідством місці повідомив своєму представнику ОСОБА_10 завідомо неправдиві відомості про відсутність витрат на придбання майна на суму, що перевищує 50 000 грн., протягом останніх 12 місяців, які ОСОБА_10 вніс до бланку «Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про удосконалення порядку надання житлових субсидій» № 106 від 28.02.2015.

Потім, ОСОБА_10 , не усвідомлюючи, що «Декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії» ОСОБА_7 містить завідомо неправдиві відомості, 17.03.2016 (точний час слідством не встановлено), перебуваючи у приміщенні Територіального відділення центру адміністративних послуг «Прозорий офіс (Замостя)», що розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 7, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_7 подав до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації заяву про призначення житлової субсидії від 17.03.2016 та «Декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії» від 17.03.2016.

Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутня жодна інформація про допит ОСОБА_10 , не встановлено чи дійсно ОСОБА_10 не знав про купівлю автомобіля ОСОБА_7 , чи внесення цієї інформації в декларацію було ініціативою самого ОСОБА_10 і взагалі, яким чином досудовим слідством було встановлено, що він не знав про купівлю обвинуваченим автомобіля, якщо ОСОБА_10 жодного разу не було допитано?

Однак стороною обвинувачення не було надано суду першої інстанції доказів, які б спростували обґрунтовані сумніви сторони захисту, щодо відсутності пояснень сторони обвинувачення на ці запитання, хоча сторона обвинувачення зобов`язана були це зробити, виходячи з вимог ч.2 ст.9 КПК України.

Згідно вимог ч.3 ст.23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Однак в порушення вимог як ст.9 так і ст. 23 КПК України ОСОБА_10 не був учасником даного кримінального провадження навіть як свідок, а тому суд першої інстанції був позбавлений можливості безпосередньо його допитати в ході судового розгляду, та перевірити сумніви захисту, чим порушив право обвинувачених на справедливий судовий розгляд, згідно п.п. «d» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Жодних клопотань про допит цієї особи не заявлялось і в ході апеляційного розгляду.

Органи досудового розслідування та суд першої інстанції, посилаючись на ОСОБА_10 , як на особу, яка за довіреністю, отримавши від обвинуваченого неправдиву інформацію, оформи йому субсидію, жодного разу не допитавши його, не заслухавши його в суді безпосередньо істотно порушили норми кримінального процесуального законодавства.

Частиною 1 ст.412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, вирок суду першої інстанції не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зазначене рішення постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК вирок суду необхідно скасувати.

Згідно з ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, визначених у ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, недотримання яких слід вважати самостійною підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки порушене право на справедливий судовий розгляд в суді першої інстанції не можуть бути відновлено в апеляційній інстанції, який ,відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, здійснює перегляд судового рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а відтак інші доводи апеляційної скарги Суд не перевіряє.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази у кримінальному провадженні, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст.405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовільнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2020 щодо ОСОБА_7 засудженого за ч.1 ст.190 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4