Справа № 167/843/20
Номер провадження 1-кп/167/96/20
У Х В А Л А

19 серпня 2020 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
провівши відкрите підготовче судове засідання в залі Рожищенського районного суду Волинської області в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000117, щодо ОСОБА_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, несудимого, неодруженого, непрацюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 Кримінального кодексу України (далі КК),
в с т а н о в и в :

До суду в зазначеному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 надійшов обвинувальний акт, складений 30 липня 2020 року.
Прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 висловив думку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, через його невідповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Покликався, що в обвинувальному акті (по епізоду щодо придбання та зберігання наркотичних засобів) при викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення існують розбіжності, які унеможливлюють реалізацію обвинуваченим права на захист. На думку сторони захисту правова кваліфікація дій ОСОБА_4 по цьому ж епізоду є неправильною. Крім того, посилається на наявність розбіжностей в написанні посади слідчого, яким складено обвинувальний акт, а також у визначенні строною обвинувачення розміру витрат на залучення експертів.

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що судовий розгляд на підставі наявного у кримінальному провадженні обвинувального акта не може бути призначений, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК.
Так, згідно із ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Зі змісту пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 91, ч. 2 ст. 91 КПК слідує, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збирані, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Положення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК вимагає, щоб обвинувальний акт містив: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.
Отже, обов`язковими складовими частинами обвинувального акта є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення і формулювання обвинувачення.
В аналізованому обвинувальному акті (по епізоду щодо незаконного придбання та незаконного зберігання) при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення сторона обвинувачення зазначає, що « ОСОБА_4 при невстановлених органом досудового розслідування обставинах, в невставноленому досудовим розслідуванням місці, приблизно на початку 2020 року (більш точної дати та часу не встановлено) повторно, незаконно придбав з метою збуту подрібнену речовину рослинного походження…, яку повторно незаконно зберігав з корисливих мотивів та з метою подальшого збуту за місцем свого проживання…». Разом з тим, при формулюванні обвинувачення прокурор вказує, що « ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у незаконному збуті особливо небезпечених наркотичних речовин…».
Суперечливість обвинувачення полягає в тому, що спочатку сторона обвинувачення при викладі об`єктивної сторони злочину зазначає форму злочинної поведінки ОСОБА_4 як незаконне придбання та зберігання наркотичних речовин, а в формулюванні обвинувачення стверджує, що ці речовини були ним збуті.
За таких обставин суд визнає обґрунтованими твердження захисника про те, що обвинувачення ОСОБА_4 в обвинувальному акті сформульоване суперечливо і неконкретно.
Такий стан формулювання обвинувачення особи у вчиненні злочину є неприйнятним, оскільки згідно із нормою п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явлення особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду, а право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту (рішення у справі «Абрамян проти Росії», «Камасінскі проти Австрії», «Матточіа проти Італії», «Даллос проти Угорщини»).
Вищезазначені істотні недоліки обвинувального акту призводять до незрозумілості обвинувачення ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні, а, відповідно, і унеможливлюють судовий розгляд на підставі такого обвинувального акту, так як через незрозумілість обвинувачення буде порушено право обвинуваченого на захист. Крім того, за таких обставин суд не матиме можливості належно роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення, як це передбачено ст. 348 КПК.
Тому, обвинувальний акт від 30 липня 2020 року із зазначеними вище істотними недоліками не може бути законною підставою відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК для призначення судового розгляду, а згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК.
Разом з тим, суд визнає необгрунтованими посилання сторони захисту на неправильність кваліфікацій дій ОСОБА_4 як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки на стадії підготовчого судового засідання суд не вправі робити висновки щодо повноти досудового розслідування, достатності доказів у сторони обвинувачення, правильності кваліфікації органами досудового розслідування діянь обвинуваченого та її відповідності фактичним обставинам справи. Вирішувати питання щодо того, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, а також чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений, суд, відповідно до вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. 368 КПК вправі при ухваленні вироку.
Щодо посилання сторони захисту на розбіжності при зазначенні в обвинувальному акті розміру витрат на залучення експертів, а також в написанні посади слідчого, яким складено обвинувальний акт, то суд не визнає їх такими, що дають підстави для поверення обвинувального акта прокурору відповідно до статей 291, 314 КПК.

Враховуючи наведене та керуючись п. 5 ч. 2 ст. 291, п. 3 ч. 3 ст. 291 КПК, суд, -
у х в а л и в :

Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000117 щодо ОСОБА_4 , складений 30 липня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя : ОСОБА_1