Провадження №1-кп/523/912/21
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

28.01.2021 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого та його захисника адвокатаЧерана ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0002720 від 26 вересня 2020 року із звинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Петрівка Іванівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого (до обрання запобіжного заходу) за адресою: АДРЕСА_1 , -

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.121 ч.2 КК України;

Встановив:
Судом встановлено, що ОСОБА_7 , 26 вересня 2020 року, приблизно о 05 годині 30 хвилин (більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалося за можливе), перебуваючи навпроти торгівельного павільйону «Табакерочка», що розташований за адресою:АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли в ході словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень, з мотивів особистої неприязні, з метою завдання шкоди здоров`ю (посягання на здоров`я іншої людини), діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, умисно завдав останньому не менше 3 (трьох) ударів, а саме: один удар стопою правої ноги в область голови (лівої частини обличчя), та ще два удари своїми правою та лівою руками (кистями рук стиснутими в кулак) в область голови (обличчя). Від отриманих ударів ОСОБА_8 втратив свідомість та впав на асфальтне покриття.

В результаті свої умисних протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, у вигляді саден, синців голови, крововиливу в м`які тканини голови, крововиливу під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку, перелому кісток черепу; синця грудної клітини, закритих переломів 5, 6-го лівих ребер; синця лівого плеча, що в подальшому призвело до смерті останнього.

Закрита черепно-мозкова травма у вигляді саден, синця голови, крововилива в м`які тканини голови, переломів кісток черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку, в своїй сукупності згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (п.2.1.1.) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Перелом 5, 6 лівих ребер в своїй сукупності при звичайному перебігу у живих осіб супроводжується розладом здоров`я тривалістю більше 3-х тижнів (21 день) і по цьому критерію мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості (згідно Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, п.2.2.1).

Синець лівого плеча при звичайному перебігу у живих осіб мають незначні наслідки які швидко зникають тривалістю не більше шести днів, і по цьому критерію мають ознаки легких тілесних ушкоджень (згідно Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, п.2.3.5).

Смерть ОСОБА_8 знаходиться у причинному зв`язку з закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововилива в м`які тканини голови, перелому кісток черепу, крововиливу під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку. Безпосередньою причиною смерті є набряк головного мозку.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що між ним та потерпілим виник конфлікт, під час якого він наніс декілька ударів потерпілому ногою у голову, а потім ще декілька ударів руками від вказаних ударів, потерпілий впав на землю та з рота в нього пішла кров. ОСОБА_7 перевернув потерпілого на бік, впевнився, що він дихає та пішов додому. Коли дізнався, що потерпілий помер, сам з`явився до поліції.
Допитана потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що свідком події не була, про подію дізналась через телефоний дзвінок від лікарів швидкої допомоги, які повідомили, що її чоловік у комі. Цивільні вимоги підтримала у повному обсязі та просила призначити обвинуваченому сурове покарання.
Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.
Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.
Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 121 ч.2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».
Суд, відповідно дост. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_7 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 , за ст. 121 ч. 2 КК України, як завдання тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_7 за формою вини, ступенем тяжкості вчинив особливо тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому злочину, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України, при вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини, щире каяття, позитивні характеристики з місця мешкання та місяця проходження строкової служби.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має нагороди здобуті під час проведення служби в АТО, цивільний позов визнав частково, попросив вибачення у потерпілої, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили слід залишити у вигляді тримання під вартою.
Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 у розмірі матерілальної шкоди 120 000,00 гривень, моральної шкоди у розмірі 1 000 000, 00 гривень, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.
В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпіла зазначила про вартість придбання медичних послуг, препаратів, лікарських засобів при перебувані загиблого у реанімації та витрати на поховання , що фактично підтверджено в суді відповідними чеками, на загальну суму 120,000 грн, а також висновками вищезазначених судово-медичних експертиз.
Вирішуючи зазначений позов в цій частині суд вважає його документально доведеним, а відтак заявлена до відшкодування спричинена матеріальна шкода підлягає стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (нем айнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001року № 5).

В обґрунтування заявленої моральної шкоди потерпіла зазначила, що в наслідок загибелі чоловіка вона постійно відчуває душевні страждання, крім того, вона втратила фінансову стабільність, залишились великі борги по кредитам, які залишись від чоловіка.
Враховуючи вимоги ст.ст.23,1167,1168 ЦК України і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає необхідним частково задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілоої моральної шкоди, в розмірі 250 000, 00 грн. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілою моральними стражданнями.
Крім того, потерпілою заявлена матеріальна шкода у розмірі 120 000, 00 гривень, позивачка мотивує свої вимоги витратами на поховання загиблого, лікування загиблого та витратами на операції.
Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Матеріальна шкода повинна бути обґрунтованої та спів розмірною з заподіяною шкодою, а також підтверджуватись доказами.
Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Разом з тим, до цивільного позову не долучено жодного аргументованого розрахунку, не надано будь-яких інших документів, на підставі яких можна зробити висновок, що саме ця сума підлягає стяненю з відповідача на користь позивачки та є законною та обгрунтованою.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову у цивільних вимогах позивачки в частині матеріальної шкоди, який предявлений позивачкою у звязку з його недоведеністю, та розяснення про можливість звернення у цивільному судочинстві.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суддя,

Ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 ( семи) років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , залишити у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання рахувати з 01.10.2020 року.
Речові докази а саме: кросівки чоловічі, джинсова курточка, джинси чоловічі, 2 ( два) змиви речовини бурого кольору, які запаковано до паперового пакету кожен окремо та опечатано за підписами понятих, слідчого та експерта; чоловіча спортивна футболка, імпортного виробництва, фірми «адідас», яку запаковано до спеціального пакету №INZ2063279 та опечатано за підписом понятих, слідчого та експерта.
Стягнути з засудженого ОСОБА_7 моральну шкоду заявлену потерпілою ОСОБА_4 в розмірі 250 000, 00 грн.
В цивільних вимогах потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_7 в частині матеріальної шкоди - відмовити.
На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя
Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1