ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
та сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000293, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 квітня 2020 року по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Володимир-Волинського Волинської області, громадянина України, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_6 , не одруженого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що 29 квітня 2020 року близько 03 години ОСОБА_5 , перебуваючи на сходовій клітці третього поверху будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, під час раптово виниклого словесного конфлікту, умисно схопив рукою за ліву руку ОСОБА_4 та стискаючи її руку, з метою спричинення останній тілесних ушкоджень штовхнув її в поручні сходової клітки від чого потерпіла впала на спину, продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_5 наблизився до потерпілої, яка знаходилась в положенні лежачи та почав наносити удари ногами по різним ділянках тіла потерпілої від чого вона отримала тілесні ушкодження у виді синців лівої руки, синець та садна правого стегна, синець тулуба, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 54 від 30 квітня 2020 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив усі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, висловив щире каяття у вчиненому. Вказав, що вчинив дане кримінальне правопорушення у зв`язку із провокативними діями внука потерпілої. Після цього намагався просити вибачення у потерпілої, однак вона уникає зустрічей із ним.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні, не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, вказала, що нанесенню їй обвинуваченим тілесних ушкоджень передувала його неадекватна поведінка та пошкодження вхідних дверей її квартири. Провокацію конфліктної ситуації її внуком заперечила, зазначивши про його непричетність до нанесення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень. Вибачення обвинуваченого не прийняла. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявляла, хоч судом їй було роз`яснене право подачі такого позову.
Оскільки зібрані на досудовому розслідуванні документи, інші матеріали, які є доказами у кримінальному провадженні обвинуваченим та потерпілою не заперечувалися, а фактичні обставини справи ними не оспорювалися, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, з ініціативи прокурора і згоди обвинуваченого та потерпілої, у судовому засіданні не досліджувались.
При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Обставини справи, які передували кримінальному правопорушенню виходять за межі пред`явленого обвинувачення, не містять складу іншого кримінального правопорушення, мають значення для встановлення мотиву вчиненого кримінального правопорушення, який обвинувальним актом визначено як довготривалі неприязні відносини, що також сторонами не заперечувалось та не оспорювалось.
Відтак, дії обвинуваченого, котрі виразились в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, кваліфіковані вірно за ч.1 ст.125 КК України.
Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що у відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, класифіковано як кримінальний проступок.
Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
З врахуванням вищенаведеного, думки сторони публічного обвинувачення, потерпілого, особи винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, суд вважає що достатнім та необхідним для його виправлення та перевиховання буде призначення покарання в межах санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції частини цієї статті.
Речових доказів у справі не має. Судові витрати відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ч.1 ст.125 КК України, ст.ст. 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок може бути оскаржено за винятком підстав, передбачених ч.2 ст.394 КПК України до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1