ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2775/20 Справа № 331/4277/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001667 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - 28.01.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, 06.03.2017 року звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22 вересня 2020 року.
Мотивоване дане судове рішення тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, відсутність міцних соціальних зв`язків, а саме власної родини та постійного місця роботи, а також тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду також є вірогідним, тому суд прийшов до висновку про необхідність продовжити до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід можуть не запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в ухвалі суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відсутнє посилання на те, що саме змусило суд прийти до висновку про актуальність законодавчо визначених підстав для тримання під вартою обвинуваченого. Таким чином захисник вважає, що судом були порушені вимоги кримінального процесуального закону, не повно та односторонньо дослідженні обставини справи, що мало своїми наслідками ухвалення незаконного, необґрунтованого та не вмотивованого рішення суду та порушення вимог кримінально процесуального закону.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт за № 0001667 від 31.05.2017 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та доводи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Так, на думку апеляційного суду, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу, не змінилися та продовжують існувати, а саме обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суд та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому апеляційний суд відповідно до ст. 178 КПК України також враховує тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та офіційного джерела доходів, те, що останній раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності та через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі після відбуття покарання за попереднім вироком знову обвинувачується у вчиненні корисливого злочину проти власності, поєднаного із застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності аналізу актуальності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисника на порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки ним розглянуто усне клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є неспроможними з огляду на положення ч. 3 ст. 331 КПК України, якою передбачено обов`язок суду незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4