ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3956/20 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3507/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі засудженого ОСОБА_7 , від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, без участі представників виправної колонії №100 належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24.09.2020 року, -

ВТСАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 24.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Суд мотивував своє рішення тим, що із характеристики засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінки та способу життя під час відбуття покарання, відсутні данні, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та застосувати до нього ст. 81 КК України.
Апелянт вказав, що судом першої інстанції не було взято до уваги що він неодноразово звертався до адміністрації виправної колонії за реквізитами суду, задля погашення заборгованості, те що він приймав участь в благоустрою установи, за весь час відбування покарання був працевлаштований, та лише в травні та червні не працював, через проведення ремонтних робіт.
Також вказав, що приймав участь у виховних заходах, відвідував психолога, підтримує відносини та проводить виховні бесіда з Пастером Миргородської церкви.
Послався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що за весь період відбування покарання не має ні яких стягнень, попереджень, та наявність заохочень, ставлення до вчиненого злочину, а також не взяв до увагу його особу, до моменту відбування покарання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.
Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:
ОСОБА_7 засуджений 10 червня 2019 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі.
Вирок набрав законної сили 11 липня 2019 року. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 30 серпня 2017 року, кінець строку 30 серпня 2021 року.
Засуджений з 30 липня 2019 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».
Згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення СПС лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_8 , погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної роботи «Темнівської виправної колонії (№100)» ОСОБА_9 від 23 липня 2020 року, засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 30 серпня 2017 року. За час тримання в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
З 30 липня 2019 року засуджений відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не має, адміністрацією установи заохочувався один раз для стимулювання правослухняної поведінки. Засуджений не працевлаштований. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, адекватно реагує на критику в свою адресу, намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує їх законні вимоги. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо, участі в організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає. Засуджений ОСОБА_7 бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», до реалізації програми ставиться байдуже.
За вироком суду засуджений має судові витрати в розмірі 4945,30 гривень. До відшкодування судових витрат ставиться байдуже, не вбачає в цьому суспільну необхідність. Соціально-корисні зв`язки з матір`ю та батьком підтримує шляхом листування та телефонних розмов, стосунки доброзичливі.
На профілактичному обліку установи засуджений не перебуває. Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України є недоцільним.

Викладене вище повністю спростовує доводи апеляційної скарги.
У роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Отже, викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними, оскільки вони ґрунтуються на аналізі даних про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безпосередньо передував розгляду питання про застосування умовно-дострокового звільнення.
Крім того, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 засуджений за злочин, передбачений ч. 1 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги особу ОСОБА_7 до моменту відбування покарання за вироком від 10.06.2019 року, оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення за весь період відбування покарання, а не за час до відбування покарання.
Зважаючи на всі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст. ст. 7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24.09.2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.
Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:
___________ ____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4