Справа № 352/2654/20
Провадження № 1-кп/352/340/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000091 від 19.11.2020 відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_2 злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітньої дитини (аліментів) за наступних обставин.

Рішенням Тисменицького районного суду від 22.12.2018 ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У подальшому, 23.01.2019 державним виконавцем Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ було відкрито виконавче провадження №58159128 від 23.01.2019 на підставі виконавчого листа №352/1822/18 від 10.01.2019 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментних платежах ОСОБА_2 , сума заборгованості станом на 01.11.2020 становить 36 500,00 (тридцять шість тисяч п`ятсот) гривень.

Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 неодноразово викликався у Тисменицький РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для вирішення питання щодо сплати аліментів.

Не дивлячись на це, ОСОБА_2 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконувати рішення Тисменицького районного суду, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на офіційну роботу не влаштовувався, на облік як безробітний в Тисменицький центр зайнятості не став.

Таким чином, ОСОБА_2 , у період часу з вересня 2018 року до жовтня 2019 року аліментні платежі не здійснював, виплату аліментів здійснив тільки одноразово у жовтні 2019 року на суму 2000.00 гривень, та з листопада 2019 року до листопада 2020 року, у порушення ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення її повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», виплату аліментів не здійснював.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 з вересня 2018 року до жовтня 2019 року та з листопада 2019 року до листопада 2020 року, внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 .

Внаслідок злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина утворилась заборгованість у сумі 36 500,00 (тридцять шість тисяч п`ятсот) гривень.

Таким чином ОСОБА_2 злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітньої дитини, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 є кримінальним проступком.

Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду.

Суд зазначає, що прокурор ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Також до обвинувального акту додана письмова заява обвинуваченого ОСОБА_2 , складена у присутності захисника, щодо добровільності беззаперечного визнання своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

До обвинувального акту надана і письмова заява потерпілої ОСОБА_3 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч.2 ст.381 КПК України.

Оцінивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку доведена поза розумним сумнівом, а його дії вірно кваліфіковані за ч.1. ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітньої дитини (аліментів).

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, ОСОБА_2 раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, відповідно до довідок за №531 від 08.12.2020 року, №1935 від 01.12.2020, №8603 від 04.12.2020, №1786 від 02.12.2020 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.164 КК України, покарання у виді громадських робіт у межах, установлених санкцією даної норми, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід ОСОБА_2 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: матеріали виконавчого провадження за №58159128, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, повернути за належністю Тисменицькому РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1