ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3401/20 Справа № 214/5093/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001441, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 365 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 07 грудня 2020 року.
Суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, які існували на час обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не вбачав підстав для його зміни на більш м`який запобіжний захід, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.
В апеляції
- захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою.
В обґрунтування вказує, що всупереч вимога КПК України, прокурором було заявлено усне клопотання про продовження строку тримання під вартою. Також вказує, що судом був проігнорований той факт, що клопотання прокурором було заявлене в судовому засіданні, а не за п`ять днів до закінчення строку дії запобіжного заходу. Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду невірно вказаний номер ЄРДР. Також захисник зазначив про відсутність заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що судом було безпідставно відмовлено в клопотанні про особисту поруку обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказує, що обвинувачений є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та постійне місце мешкання, де характеризується виключно з позитивної сторони, має міцні соціальні зв`язки, має утриманні двох малолітніх дітей, мати обвинуваченого є особою похилого віку, непрацездатною, а отже потребує допомоги від сина. Крім цього вказує, що А також ОСОБА_6 з 04.03.2002 по 10.06.2020 проходив службу в МВС та з 10.06.2020 наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 09.06.2020 року звільнений за власним бажанням, де характеризувався виключно з позитивної сторони, раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному диспансері та у лікаря-нарколога не перебував і не перебуває.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі. Застережень вказані норми закону щодо розгляду усних клопотань сторін кримінального провадження при судовому розгляду, як на це посилається захисник в апеляційній скарзі, не мають.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також продовження злочинної діяльності.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за якими згідно санкції за ч. 1 ст. 121 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років та згідно санкції ч. 3 ст. 365 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчините інше кримінальне правопорушення.

Окрім цього, зважаючи на те, що ОСОБА_6 був працівником правоохоронного органу, а саме оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, то він обізнаний в питаннях розшуку злочинців та відповідних способів та заходів переховування та уникнення від розшуку, а отже, може використати наявні знання для переховування від органу досудового розслідування та суду, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, або незаконно впливати на потерпілого та свідків.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянням, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, в тому числі і особиста порука, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ствердження захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який, з посиланням на молодий вік обвинуваченого та наявність в нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає такими, що з урахуванням вищенаведеного, не є само по собі достатньо переконливими фактами, які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Разом з цим, відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Однак, згідно оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, до 07 грудня 2020 року, тобто вийшов за межі встановленого вказаною вище статтею шестидесятиденного строку тримання обвинуваченого під вартою, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, є підставою для зміни судового рішення в цій частині, оскільки не погіршує становища обвинуваченого.

Щодо зауважень захисника стосовно неправильного зазначення номеру кримінального провадження, то вказана обставина хоч і має місце, однак не є суттєвою обставиною, яка тягне за собою зміну або скасування судового рішення, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі.
Проте, оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни судового рішення, вказана описка підлягає виправленню шляхом внесення відповідних змін до судового рішення із зазначенням правильного номеру кримінального провадження 0001441.
З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду зміні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 365 КК України, - змінити.
Вважати продовженим запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 до 05 грудня 2020 року включно.
Вважати правильним у вступній частині ухвали номер кримінального провадження 0001441.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4