Номер провадження: 11-кп/813/1810/20
Номер справи місцевого суду: 946/2492/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2020 року у кримінальному провадженні № 0000456, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2020 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним з іспитовим строком на два роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,звільнивши з під варти в залі судового засідання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком суду законної сили не обрано.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат і долі речових доказів.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Як зазначено в оскарженому вироку, ОСОБА_9 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що 23.03.2020 року приблизно з 09:00 год. до 09:30 год., більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_10 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які б помітили та зашкодили його злочинним намірам та діям, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадання чужого майна, перестрибнувши через паркан, незаконно проник до подвір`я зазначеного домоволодіння та підійшов до незачинених вхідних дверей і шляхом їх відкриття незаконно проник до приміщення житлового флігелю домоволодіння, звідки таємно викрав грошові кошти у розмірі 50 грн., жіночі спортивні штани чорного кольору вартістю 49 грн., чоловічу спортивну куртку червоного кольору вартістю 72 грн., жіночий светр чорно-білого кольору вартістю 30 грн. 80 коп., мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору вартістю 249 грн. 75 коп., а також труси синього кольору, банківську картку банку «ПриватБанк» та банківську картку банку АТ «УкрЕксімбанк», які матеріальної цінності не представляють. Після заволодіння вищевказаним майном, яке належить потерпілій ОСОБА_10 , ОСОБА_9 був помічений останньою у зазначеному флігелі домоволодіння, та потерпіла ОСОБА_10 здійснила заходи на його затримання, почавши йому кричати та бігти навздогін, але останній усвідомлюючи, що його викрито, вирішив продовжити реалізацію свого умислу, спрямованого на викрадення чужого майна, та діючи вже відкрито, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, почав тікати разом з викраденим майном з місця вчинення злочину, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 451 грн. 55 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вироком суду заступник прокурора Одеської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та ухваленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

У обґрунтування своїх доводів вказав, що суд першої інстанції не сформулював у мотивувальній частині вироку, обвинувачення, доведене за результатами повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду кримінального провадження. При цьому суд при ухваленні вироку обмежився лише посиланнями на відомості та обставини встановлені за результатами проведеного досудового розслідування.

Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 будучи належним чином повідомлені про дату, місце та час судового розгляду не з`явилися, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили.

З огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, врахувавши думку прокурора та захисника, апеляційний суд вважав за необхідне провести розгляд за відсутності потерпілої та обвинуваченого, оскільки у апеляційній скарзі прокурора питання про погіршення становища останнього не ставиться.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, думку захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Зазначених вимог кримінального процесуального закону, судової практики та міжнародного законодавства під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_9 суд першої інстанції не дотримався, та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 та ст. 412 КПК України, тягнуть за собою безумовне скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у незазначені в оскаржуваному вироку чіткого формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним.

Положеннями ч.1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, районний суд прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та визнав його винним.

Разом з цим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, обмежившись лише посиланням на те, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, при цьому суд при ухвалені вироку обмежився лише посиланням на відомості та обставини за результатами проведеного досудового розслідування, що є неприпустимим, а тому вирок районного суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Також, всупереч вимог ч. 4 ст. 349 КПК України у мотивувальній частині вироку судом не викладено у повному обсязі повністю покази обвинуваченого, які останній надав у ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу, що аналогічна правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016 року по справі на вирок у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000285; в Постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. ст. 2, 7 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 , - задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2020 року в кримінальному провадженні № 0000456, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2020 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 186 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000456 від 23.03.2020 року відносно ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України в тому ж суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3