Номер провадження: 11-кп/813/1623/20
Номер справи місцевого суду: 505/124/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участі: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Котовського міськрайсуду Одеської області від 27.05.2020 року у об`єднаному кримінальному провадженні № 0001543 від 06.11.2017 р., №0000050 від 11.01.2018 р., №0000513 від 20.04.2018 р. відносно:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Котовськ Одеської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у судовому засіданні продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Як вбачається із матеріалів провадження, на стадії судового розгляду в Котовському міськрайонному суді Одеської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та в судовому засіданні 27.05.2020 року було постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно нього на 60 днів, тобто до 27.07.2020 року.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які визначені в ухвалі Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2018 року, а також, що судове провадження неможливо завершити до спливу строку дії запобіжного заходу, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який обвинувачується, у вчиненні ряду корисливих злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років, а також те, що 10.05.2018 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід в вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, який останній порушив та вчинив новий корисливий злочин, тому з метою запобігання можливості переховуватись від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд прийшов до висновку про необхідність продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід на думку суду не зможе належним чином забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.
Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, вважаючи, що ухвала суду 1-ої інстанції не відповідає повноті судового розгляду, висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, посилається на наступне:

- в судовому засіданні не розглядалися жодні докази, суд не оглядав характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_10 докази, у зв`язку з чим не врахував стан його здоров`я. Окрім того, стороною захисту 15.08.2018 та 09.11.2018 року було подано клопотання про призначення обвинуваченому судової комплексної психолого-психіатричної експертизи, так як в 2007-му році він отримав черепно-мозкову травму, з приводу якої знаходився на стаціонарному лікуванні, яке до теперішнього часу не розглянуто;

- поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, у зв`язку з чим утримання неповнолітнього ОСОБА_10 під вартою, є незаконним та не обґрунтованим, оскільки жоден ризик, передбачений ст. 177 КК України, не доведений;

- ухвала суду 1-ої інстанції не відповідає вимогам ч. 2 п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК України, оскільки обвинуваченому та захисту не були вручені копії клопотання про продовження строку тримання під вартою та додатки, тобто зазначене клопотання необхідно було залишити без розгляду.

Таким чином, захисник ОСОБА_8 вважаючи, що суд не довів обґрунтованість продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , тому просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та законний представник обвинуваченого - ОСОБА_9 , підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, натомість, прокурор просив відмовити в апеляційній скарзі сторони захисту, а ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2020 року підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Котовському міськрайонному суді Одеської області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0001543 від 06.11.2017р., №0000050 від 11.01.2018р., №0000513 від 20.04.2018 рокуза обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Посилаючись на вказані обставини, судом першої інстанції поставлено питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 ..

При цьому, посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду 1-ої інстанції не відповідає вимогам ч. 2 п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК України, оскільки обвинуваченому та захисту не були вручені копії клопотання про продовження строку тримання під вартою та додатки, тобто зазначене клопотання необхідно було залишити без розгляду, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки суд 1-ої інстанції повинен розглянути питання про продовження дії запобіжного заходу незалежно від наявності клопотання прокурора. Окрім того, обставини, на підставі яких заявлено відповідне клопотання прокурора не змінились на час його розгляду судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування або продовження запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_10 злочинів, їх характеру та тяжкості, а саме вчинення, в тому числі тяжких кримінальних правопорушень проти власності, а також можливої міри покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винним (позбавлення волі на строк до 6 років), усвідомлюючи тяжкість покарання, можуть переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, оскільки останні судом не допитувалися, тому запобігти ризикам, шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, неможливо, крім того, у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, так як він після вчинення першого злочину, що йому інкримінується, залишив місце проживання, а згодом, вчинив новий злочин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, підтвердженням існування зазначеного ризику переховування обвинуваченого від суду слугує характеристика особи останнього, зокрема, ОСОБА_10 не навчається, офіційно не працевлаштований, не одружений, тобто в останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, після застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, самовільно покинув місце проживання, та підозрюється у вчиненні декількох епізодів крадіжок.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та на теперішній час докази в зазначеному кримінальному провадженні повністю не досліджені, існують ризики того, що ОСОБА_10 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інший злочин або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Посилання сторони захисту на необґрунтованість пред`явленого обвинувачення не може бути предметом апеляційного розгляду, оскільки розгляд провадження в суді 1-ої інстанції ще триває, остаточне рішення по суті обвинувачення не прийнято та не може оцінюватись апеляційним судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_10 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Водночас, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості обвинувачення на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_10 вже висунуте обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

Обвинувачення, в свою чергу, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи.

Отже, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною захисту 15.08.2018 року та 09.11.2018 року було подано клопотання про призначення обвинуваченому судової комплексної психолого-психіатричної експертизи, так як в 2007-му році він отримав черепно-мозкову травму, з приводу якої знаходився на стаціонарному лікуванні, яке до теперішнього часу не розглянуто, апеляційний суд звертає увагу, що суд 1-ої інстанції, при розгляді справи по суті повинен їх врахувати та прийняте процесуальне рішення у передбачені КПК України строки за наслідками розгляду клопотань.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2020 року, якою відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у відкритому судовому засіданні продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 27.07.2020 р. залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4