№ 317/2302/18
№/п 1-кп/317/58/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000108 від 04.07.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радивонівка, Якимівського району, Запорізької області, громадянина України, одруженого, має двох малолітніх дітей, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В:
26 лютого 2018 року наказом №55 командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця за контрактом, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги 1 гарматної артилерійської батареї 1 гарматного артилерійського дивізіону.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Встановлено, що у відповідності до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації. Таким чином, 18 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період, який дотепер не закінчено.

За наведених обставин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до розпорядку дня військовослужбовців за контрактом у військовій частині, час військовослужбовці у нічний час перебувають за місцем фактичного проживання та прибувають на службу до військової частини НОМЕР_1 (або іншого визначеного місця служби) на 08 годину 00 хвилин, тобто на ранкове шикування.

Однак, 12 квітня 2018 року о 08 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до навчального полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , який дислокується поблизу АДРЕСА_3 , мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 до 12 липня 2018 року.

12 липня 2018 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, з 8 години 00 хвилин 12 квітня 2018 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах особливого періоду, самовільно не з`явився вчасно на службу без поважних причин - до навчального полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , який дислокується поблизу АДРЕСА_3 та незаконно перебував за межами військової частини до 12 липня 2018 року.

Вказані дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно без поважних причин до місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), що відповідає матеріалам провадження.

20.07.2018 року між прокурором та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме, у вигляді позбавлення волі строком на три роки, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені та зрозумілі обвинуваченому.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, які просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши угоду, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладення угоди є добровільним та повністю відповідає вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України та угода може бути затверджена судом. Злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, відноситься до тяжких злочинів, правова кваліфікація вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, виконання умов угоди обвинуваченим є можливим.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який визнає свою винність повністю, характеризується позитивно, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України та з покладенням обов`язків, визначених ч.1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено. Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 374, 472- 475 КПК України, суд

З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 20.07.2018 року в кримінальному провадженні № 0000108 від 04.07.2018 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 20.07.2018 року, покарання у вигляді позбавлення волі строком три роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, строком на один рік.

Згідно ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (щодо засуджених військовослужбовців відповідно до ч.3 ст. 76 КК України нагляд здійснюють командири військових частин).
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1