Справа № 201/932/2545/20
Провадження № 1кп/201/1122/2020
УХВАЛА

29 жовтня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0002329 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні злочинів передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні злочинів передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачені ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

захисники ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачених у вчиненні злочинів передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України відносно яких обрано найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого завершується.

В судовому засіданні судом, на виконання вимог ст. 331 КПК України, поставлено питання доцільності продовження цих строків на що прокурор просив продовжити запобіжний захід відносно кожного з обвинувачених посилаючись на те, що ризики уникнення суду та продовження вчинення злочинів не змінились та не зменшились. Так, ОСОБА_3 раніше притягався до відповідальності, в тому числі за спробу втечі, і в даний час притягнутий до відповідальності за тяжкі злочини у інших провадження, в тому числі за організацію спроби втечі з-під варти.

ОСОБА_13 був засуджений раніше за тяжкі злочини і після звільнення з місць позбавлення волі знову обвинувачується у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого злочинів, він не має сталих соціальних зав`язків та може ухилятись від суду, розуміючи наслідки судового розгляду.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також обвинувачується у іншому провадженні у вчиненні тяжких злочинів, а отже ризики ухилення з метою уникнення відповідальності та ризик вчинення нового злочину є суттєвими.

ОСОБА_5 , розуміючи тяжкість висунутого обвинувачення, може намагатись ухилятись від суду з мето уникнення кримінальної відповідальності, а також вчинити новий злочин.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти продовження строків тримання під вартою посилаючись на те, що прокурор не довів ризиків. Захисник також також заперечував проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченого посилаючись на те, що прокурором ризики не доведені, потерпілі про вплив на них не заявляли, обвинувачений тривалий час тримається під вартою, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, а тому ризики можуть бути забезпечені менш суворим запобіжним заходом.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти продовження строків тримання під вартою так як всі докази сфальсифіковано і його вину не доведено. Захисник також заперечував посилаючись на те, що ризики не доведені, сама по собі тяжкість злочину не може бути підставою для продовження тримання під вартою, тим паче, що обвинувачення не знайшло свого підтвердження.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував посилаючись на те, що вина не доведена і ризики відсутні, а захисник підтримав обвинуваченого, посилаючись на те, що підставою для тримання під вартою є лише сам факт обвинувачення, в той час як потерпілий не підтвердив участь обвинуваченого, а отже і ризики відсутні. Тим паче, що обвинувачений займався спортом і мав прибуток з цієї діяльності, не судимий, не притягувався до відповідальності раніше, має міцні соціальні зв`язки, а тому запобіжний захід у виді домашнього арешту зміг би запобігти ризикам, вказаним прокурором.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти продовження строків тримання під вартою, а захисники підтримали його та звернули увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину не може бути підставою для продовження запобіжного заходу і більш м`який запобіжний захід забезпечить процесуальну поведінку. Потерпілий спростував те що написано в обвинувальному акті, щодо, наприклад зброї чи насилля, а отже кваліфікація дій обвинуваченого вже під питанням. ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки і більш м`який захід буде достатнім для запобігання будь-яким ризикам, які встановить суд.

Заслухавши учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, то обґрунтованість підозри не перевіряється з огляду на те, що суд до вирішення справи не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Саме з цих підстав суд не дає оцінку показанням потерпілого, даним в ході судового розгляду при вирішенні питання доцільності продовження застосування запобіжного заходу.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає встановленим наявність ризику ухилення від суду обвинуваченим ОСОБА_3 , оскільки останній, відбуваючи покарання, був притягнутий до відповідальності за спробу втечі з місць позбавлення волі і в даний час додатково обвинувачується в організації втечі з ДУВП, що свідчить про схильність останнього до ухилення від явки до правоохоронних органів та суду з метою уникнення можливого покарання, яке у цьому провадженні є тяжким.

Також суд вважає встановленим наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 повторного злочину, так як обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину передбаченого ст. 186 КК України і в даний час обвинувачується, крім цього кримінального провадження, ще в ряді інших тяжких злочинів, чого достатньо для висновку про наявність ризику повторного вчинення злочину обвинуваченим.

Таким чином судом встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на сьогоднішній день не зменшились, а тому відносно обвинуваченого може бути обрано запобіжний захід.

Вирішуючи питання доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, негативних даних про який не має, його соціальні зв`язки, які є доволі міцними, так як останній проживає з цивільною дружиною і має на утриманні дітей, те що він до затримання не був офіційно працевлаштований, однак мав заробіток, раніше судимий за вчинення злочину передбаченого ст. 186 КК України, під час відбуття покарання робив спробу втечі за що також був засуджений, звільнився з місць позбавлення волі в травні 2019 року за відбуттям строку покарання, останньому в даний час оголошено про іншу підозру у вчиненні злочину передбаченого ст. 187 та ст. 185 КК України, що в своїй сукупності з ризиками свідчить, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний забезпечити встановлені ризики, а тому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк його тримання під вартою на термін в межах визначених КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Далі, суд вважає встановленим наявність ризику ухилення від суду обвинуваченим ОСОБА_4 , оскільки останній не має міцних соціальних зав`язків і обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому з метою уникнення можливого покарання може намагатись уникнути суду.

Також суд вважає встановленим наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 повторного злочину, так як обвинувачений раніше судимий і звільнився після відбуття покарання в березні 2019, після чого знову обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, чого достатньо для висновку про наявність ризику повторного вчинення злочину обвинуваченим.

Таким чином судом встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на сьогоднішній день не зменшились, а тому відносно обвинуваченого може бути обрано запобіжний захід.

Вирішуючи питання доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, негативних даних про який не має, його соціальні зв`язки, які не є сталими, так як він будучи повнолітнім продовжує проживати з матір`ю, не одружений, не має дітей, до затримання був працевлаштований, раніше судимий за вчиненні злочину передбаченого ст. 187 КК України з призначенням покарання у виді 11 років позбавлення волі, звільнився 06.03.2019 за відбуттям строку покарання. Також суд враховує обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, яке являється тяжким, що в своїй сукупності з ризиками свідчить, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний забезпечити встановлені ризики, а тому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк його тримання під вартою на термін в межах визначених КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Далі, суд вважає встановленим наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 повторного злочину, так як останній обвинувачується у вчинення декількох тяжких злочинів у інших провадженнях, чого достатньо для висновку про наявність ризику повторного вчинення злочину обвинуваченим, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який на сьогоднішній день не зменшився, а тому відносно обвинуваченого може бути обрано запобіжний захід.

Вирішуючи питання доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, негативних даних про який не має, його соціальні зв`язки, які є сталими, так як він проживає з матір`ю, до затримання був працевлаштований, раніше не судимий, в даний час додатково підозрюється у вчиненні інших тяжких злочинів. Також суд враховує обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, яке являється тяжким, що в своїй сукупності з ризиками свідчить, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний забезпечити встановлені ризики, а тому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк його тримання під вартою на термін в межах визначених КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Далі, суд вважає встановленим наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 повторного злочину, так як останній обвинувачується у вчинення декількох тяжких злочинів у інших провадженнях, чого достатньо для висновку про наявність ризику повторного вчинення злочину обвинуваченим, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який на сьогоднішній день не зменшився, а тому відносно обвинуваченого може бути обрано запобіжний захід.

Ризик впливу на потерпілих, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи уникнення суду прокурором не доведені.

Вирішуючи питання доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, негативних даних про який не має, його соціальні зв`язки, які є сталими, так як він проживає з бабусею, не одружений, не має дітей, до затримання не працював офіційно, хоча в даний час може бути працевлаштований, раніше не судимий, в даний час додатково підозрюється у вчиненні ще одного умисного злочину. Також суд враховує обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, яке являється тяжким, що в своїй сукупності з ризиками свідчить, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний забезпечити встановлений ризик, а тому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк його тримання під вартою на термін в межах визначених КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Посилання сторони захисту на те, що прокурором не подано письмове клопотання не є перешкодою для вирішення питання про доцільність продовження строків тримання під вартою, так як ст. 331 КПК України не вимагає письмового клопотання при умові постановки питання доцільності продовження строків тримання під вартою судом на обговорення.

Що стосується доводів про тривалість кримінального провадження, то суд звертає увагу, що чинний КПК визначає критерії розумності строку кримінального провадження до яких відносять як складність провадження, що включає в себе кількість обвинувачених, свідків та доказів, які необхідно дослідити, так і поведінку учасників, зокрема неявку в судове засідання чи дати призначень судових засідань.

З урахуванням складності цього кримінального провадження, яке включає чотири обвинувачених та майже тридцять свідків, а також періодичності призначень судових засідань щотижня в четвер, суд вважає, що принцип розумності строків не порушений.

В той же час, суспільна небезпечність злочину в якому обвинувачуються обвинуваченні у цьому провадженні та інших є доволі високою і суспільний інтерес в забезпечені безпеки на сьогоднішній день превалює над правом обвинувачених на особисту свободу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 до 27 грудня 2020 року.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 27 грудня 2020 року.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 27 грудня 2020 року.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 27 грудня 2020 року.

Ухвала окремому оскарженню на підлягає. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судові рішення, передбачені ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1