Справа № 464/4250/18
пр.№ 1-кп/464/140/20
У Х В А Л А

04 серпня 2020 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючогосудді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

У провадженні Сихівського районного суду м.Львова знаходиться вказане кримінальне провадження.
В судовому засіданні захисника обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 амбулаторної судової-психіатричної експертизи. В обгрунтування покликається на те, що в матеріалах кримінального провадження наявний висновок судово - психіатричного експерта № 553 від 07.12.2018, яким встановлено, що в період інкриміноаних дій ОСОБА_3 хронічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявив ознак тимчасового, чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак в кримінальному провадженні не має відповідного висновку судово-психіатричного експерта чи міг на час вчинення злочину, а саме 27.07.2018 ОСОБА_3 керувати своїми діями. Зазначає, що при ознайомленні з маьтеріалами справи та при спілкуванні з обвинуваченим в нього виникли сумніви в осудності та психічній повноцінності обвинуваченого в цілому, а також в період вчинення інкримінованого правопорушення, а саме 27.07.2018. Крім того, з моменту оформлення Висновку №553 минуло вже півтора роки, враховуючи залежність його підзахисного вважає, що його психічний стан міг змінитися і не може стверджувати що станом на 04.08.2020 він не страждає будь-якими психічними захворюваннями, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовму засіданні підтримав подане його захисноком клопотання. Крім цього, зазначив що перебував на лікуванні та звертався лише до приватних реабілітацйних центрів та приватних лікарів з приводу вживання наркотичних речовин.

Прокурор в судовому засіданні заперечив, щодо призначення ОСОБА_3 експертизи, зазначив, що висновком експерта встановлено, що на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, останній усвідомлював занчення своїх дій. Після проведення експертизи обвинувачений не надав суду доказів проте, що останній проходив лікування та страждає на захворювання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 щодо призначення амбулаторної судової-експертизи обвинуваченому ОСОБА_3 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження, або якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Відповідно до ч.1 ст.243 КПК України експерт залучається за наявності підстав для проведення експертизи за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст.332КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Відповідно до ч.2 ст.332КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:
1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;
2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;
3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
При цьому, згідно положень ст. 84-86 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №553 від 07.12.2018 ОСОБА_3 психічною хворобою не страждає, виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок комбінованого вживання кількох лікарських засобів та інших психоактивних речовин, синдром залежності, стан відміни, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_3 хронічними захворюваннями чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру останній не потребує.

Відповідно до довідки Департаменту охорони здоров`я Львівської Облдержадміністрації від 07.11.2018 №3769 ОСОБА_3 перебуває на обліку в диспансері з грудня 2017 року. Діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох лікарських засобів та інших психоактивних речовин.

Відповідно до довідки ТОВ «Клініка Кадирова» від 12.08.2018 ОСОБА_3 з 09.11.2016 по 10.12.2016 проходив стаціонарне обстеження та лікування у ТОВ «Клініка Кадирова».

Відповідно до довідки ГО РЦ«Час Змін» №175 від 10.02.2019 ОСОБА_3 з 31.10.2018 по 10.02.2019 проходив курс психо-соціальної реабілітації відновлення особистості внаслідок зловживання наркотичних речовин в реабілітаційному центрі РЦ «Час Змін». Будь-які слідчі дії та інші дії, в яких необхідна безпосередня присутність даної особи не рекомендується у зв`язку з можливим негативним впливом на його психо-емоційний стан та можливими ускладненнями в процесі реабілітації.

Відповідно до відповіді КУ «Обласної клінічної психіатричної лікарні» Запорізької області №4091 від 08.11.2019 ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в установі у період з 31.10.2016 по 08.11.2016 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин. Синдром відміни. Суіцидальна спроба у стані наркотичного сп`яніння. Був направлений до лікарні із Запорізького наркологічного центру де знаходився з 12.10.2016.

Сторона захисту в обгрунтування клопотання покликається на те, що в кримінальному провадженні не має відповідного висновку судово-психіатричного експерта в якому зазначено чи міг на час вчинення злочину, а саме 27.07.2018 ОСОБА_3 керувати своїми діями. Однак, суд спростовує доводи захисника, оскільки в матеріалах справи наявний висновок судово-психіатричного експерта №553 від 07.12.2018 в якому чітко зазначено, що ОСОБА_6 в період інкримінованих йому дій, зокрема 27.07.2018 хронічними захворюваннями чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Крім цього, покликання захисника на медичні документи, які датовані 2016-2018 роки, суд не приймає до уваги, оскільки такі враховувались експертом при винесені висновку №553 від 07.12.2018, в якому встановлено, що ОСОБА_3 в період інкримінованих йому дій хронічними захворюваннями чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру останній не потребував.

Суд зазначає, що в обґрунтування заявленого клопотання сторона захисту не надала жодного доказу про те, що ОСОБА_3 проходить курс лікування, в будь-якій державні медичній установі, що сам і підтвердив обвинувачений в судовому засіданні. Останній зазначив, що звертався лише до приватних клінік з метою отримання лікування.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволені клопотання захисника ОСОБА_5 про призначення судово-психіатричної експертизи слід відмовити, оскільки відсутні обставини, які б вказували на необхідність проведення експертного дослідження.
Керуючись ст.ст.242, 243, 369-372 КПК України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 амбулаторної судово- психіатричної експертизи відмовити.
Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 07 серпня 2020 року о 09.00 год.

Суддя ОСОБА_1