ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2130/20 Справа № 206/2292/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що клопотання є суто формальним, а сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень (які зняті та погашені), та наявність загалом 5 заохочень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення та його поведінка зазнає позитивних змін. Відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Крім того, об`єктивно згідно з даними адміністрації установи виконання покарань, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а сама по собі наявність заохочень поряд із отриманням стягнень, які хоча і погашені та все одно мали місце, свідчить про непослідовний процес виправлення і у сукупності із дослідженими даними не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення та готовності до самокерованої правослухняної поведінки. Суд також звернув увагу, що посилання на наявність у засудженого тяжкої хвороби може бути предметом розгляду клопотань в порядку ст. 84 КК України.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
Зазначає, що всі обставини по суті справи, обґрунтування, мотивування та висновки суду першої інстанції в ухвалі встановлені щодо іншої особи - ОСОБА_9 , тому судом не враховані наявні підстави для застосування до ОСОБА_7 ст. 81 КК України, а саме, що останній відбув вже більше 2/3 призначеного покарання, яке закінчується 20 жовтня 2020 року. За сумлінну поведінку та добру працю отримав 5 заохочень, останнє з яких в поточному кварталі, приймає участь у виховних заходах виправної колонії, позитивно характеризується за місцем своєї трудової та релігійної діяльності в Благодійному фонді Оазис та в ТОВ Спецліт`є, які погоджуються його працевлаштувати у разі звільнення. Засуджений має місце реєстрації, за яким проживав разом з матір`ю та батьком, який є інвалідом ІІІ групи безстроково та перебуває на його утриманні. Крім того, засуджений має двох неповнолітніх дітей та дружину, яка надала свою згоду на їх спільне проживання після його звільнення. Засуджений має тяжкі хронічні інфекційні захворювання та перебуває у групі ризику через оголошену пандемію, а також він потребує оперативного лікування, яке не може отримати у виправній установі. За таких обставин, захисник вважає, що засуджений довів своє виправлення і до нього може бути застосовано ст. 81 КК України.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які просили задовольнити вимоги його апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується колегія суддів.
Так, згідно із характеристикою, засуджений ОСОБА_7 за час його перебування в УВП № 3 м. Кривого Рогу мав одне стягнення, заохочень не мав. Під час перебування в ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 характеризувався позитивно, мав 2 заохочення, стягнень не мав. За час його перебування в ДУ Ігренський виправний центр № 133 з 16.01.2018 року засуджений має 3 заохочення та мав одне стягнення, яке є погашеним у встановленому законом порядку. Залучається до роботи з благоустрою установи, відділення СПС та прилеглої території. До роботи ставиться добре. Приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу Повернення.
За весь період відбування покарання, засуджений мав 2 стягнення, які хоч і є погашеними, однак характеризують його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.
Крім того, наявність у ОСОБА_7 п`яти заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 20.04.2015 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки після застосування положень ст.82 КК України засуджений мав як заохочення, так і одне стягнення, яке хоч і погашене, але зазначена обставина вказує на те, що він не довів своє виправлення.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що засуджений відбув більше 2/3 призначеного покарання, має п`ять заохочень, приймає участь у виховних заходах виправної колонії, позитивно характеризується в Благодійному фонді Оазис та в ТОВ Спецліт`є, які погоджуються його працевлаштувати у разі звільнення не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Твердження захисника про те, що засуджений ОСОБА_7 має місце реєстрації, за яким проживав разом з матір`ю та батьком, який є інвалідом ІІІ групи, та перебуває на його утриманні, має двох неповнолітніх дітей та дружину, а також, що в нього наявні тяжкі хронічні інфекційні захворювання, колегія суддів вважає такими, що не є безумовними підставами для його умовно-дострокового звільнення, оскільки не визначені положеннями ст.81 КК України.
Також посилання захисника на те, що засуджений потребує оперативного лікування є необгрунтованими, оскільки матеріали провадження не містять документів на підтвердження того, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може відбувати покарання.
Перебування ОСОБА_7 у ДУ Ігренський виправний центр № 133 не є перешкодою для отримання медичної допомоги, окрім того в матеріалах провадження відсутні медичні висновки щодо необхідності термінового оперативного втручання, однак зазначено, що на цьому наполягає засуджений (а.п. 16).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання захисника, оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4