Ухвала

Іменем України
29 вересня 2020 року

м. Київ
Справа № 761/903/20
Номер провадження в суді апеляційної інстанції 11-сс/824/3234/2020

Провадження № 51 4591 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , погодженого з прокурором ОСОБА_7 , встановлено підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0002454 внесеного до ЄРДР 13 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 ч. 2 КК України, терміном три робочі дні. Роз`яснено, що після спливу вказаного строку, він буде вважатися таким, що реалізував своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді на підставі ст. 399 ч. 4 КПК України.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 23 червня 2020 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Вважає ухвалу апеляційного суду незаконною, оскільки ухвала слідчого судді з врахуванням допущених, на його думку, порушень закону мала бути переглянута в апеляційному порядку на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 55, 129 Конституції України, загальних положень КПК України та практики Європейського суду з прав людини щодо вказаного питання. Також захисник посилається на висновки сформульовані в постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к та Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к, врахувавши які, апеляційний суд мав переглянути ухвалу слідчого судді в апеляційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії ухвал, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Положення частин першої та другої статті 309 КПК України узгоджуються з вказаним принципом та містять перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає. Ухвала слідчого судді, винесена в порядку ст. 290 ч. 10 КПК України, про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, до вказаного переліку не включена.
За змістом частини третьої статті 309 КПК України інші ухвали слідчого судді окремому оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, а отже процесуальним законом визначено саме такий спосіб реалізації права особи на судовий контроль законності такого виду рішення слідчого судді (іншого ніж ті, що включені до статті 309 КПК України).
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0002454 внесеного до ЄРДР 13 березня 2019 року, не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку та відповідно до вимог ст. 399 ч. 4 КПК України виніс ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право на апеляційне оскарження судових рішень, то вони не ґрунтуються на законі з огляду на наступне.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Слід звернути увагу й на те, що в загальних засадах йдеться про "забезпечення права на оскарження" (ст. 7 ч. 1 п. 17, ст. 24 КПК України), що, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року № 5 347 кс 15, є більш широким поняттям, ніж поняття "право", яке використовується в главі 31 "Провадження в суді апеляційної інстанції", оскільки воно передбачає, крім самого "права", ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне й касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляційну чи касаційну скаргу.
Також колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне зазначити, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення слідчого судді, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Безпідставними є і доводи касаційної скарги про те, що у вказаній справі необхідно застосувати висновки сформульовані в постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к та Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к, оскільки кримінальний процесуальний закон визначає можливість постановлення слідчим суддею ухвали про встановлення строку для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження під час досудового розслідування в порядку ст. 290 ч. 10 КПК України, в той час як висновки у вищезазначених постановах сформульовані відносно ухвал слідчих суддів, постановлення яких не передбачено КПК України.
За таких обставин, доводи скаржника щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України, положень Конституції України та положень міжнародних договорів, є безпідставними.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику підозрюваного ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3