Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/771/20
Провадження № 1-кп/553/47/2021
В И Р О К
Іменем України

02.02.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біле, Лутугинського району, Луганської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця реєстрації, раніше судимого:

-18.09.1998 року Луганським обласним судом за ст. 93 «з, и» КК України на 15 років позбавлення волі;

-12.04.2013 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-10.02.2020 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ст. 70 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 527 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

18 квітня 2020 року, близько 11 години 20 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину ТОВ «Екомаркет», що розташований за адресою: м. Полтава, бул. Б.Хмельницького, 5/2, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих спонукань, намагався таємно викрасти пляшку горілки «Фінляндія Вайт 40%», об`ємом 1 л., вартістю 274 грн. 20 коп. та шинку «Ятрань по-київськи варена» вагою 575 г., вартістю 69 грн. 94 коп., однак не довів свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від його волі, а саме був затриманий охороною магазину «Екомаркет» після проходження кас без оплати товару.
Довівши свої злочинні дії до кінця, обвинувачений ОСОБА_5 , міг би спричинити ТОВ «Екомаркет» матеріальну шкоду на загальну суму 344 грн. 14 коп., вартість вище вказаного товару встановлена відповідно до наданої довідки вартості товару з ТОВ «Екомаркет».
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України вважає повністю доведеною сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення безпосередньо перевірених судом в ході розгляду даного кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченого, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ст.15 ч.3 ст. 185 ч.1 КК України.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ст.15 ч.3 ст. 185 ч.1 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ст.15 ч. 3 ст. 185 ч.1 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.
Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.15 ч.3 ст. 185 ч.1 КК України.
Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.15 ч. 1 ст. 185 КК України, як умисні дії, які виразилися у незакінченому замаху на таємне викрадення майна (крадіжка).
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.
Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаявся у цьому, його посередню характеристику, вік, проте, обвинувачений не займається суспільно-корисною працею, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, беручи до уваги як пом`якшуючі, так і обтяжуючі обставини по справі, а також з врахуванням висновку уповноваженого органу з питань пробації, суд вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді арешту, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
По справі цивільні позови не заявлялись.
Відповідно до ст. 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати покарання, призначене за вироком Київського районного суду м. Полтави від 10.02.2020 року, а саме у виді штрафу в сумі 527 гривень, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 місяців арешту та 527 гривень штрафу, згідно вироку Київського районного суду м. Полтави від 10.02.2020 року, який виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 за цим вироком рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку суду, після набрання ним законної сили.

Речові докази по кримінальному провадженню - пляшку горілки «Фінляндія Вайт 40%», об`ємом 1 л., вартістю 274 грн. 20 коп. та шинку «Ятрань по-київськи варена» вагою 575 г., вартістю 69 грн. 94 коп., які повернуті ТОВ «Екомаркет» на відповідальне зберігання залишити ТОВ «Екомаркет» як його власність.

Речовий доказ по кримінальному провадженню СД-диск із записами камер відеоспостереження, що розташовані у торговому залі магазину «Екомаркет» за адресою: м. Полтава, б-р. Б. Хмельницького, 5/2 від 18.04.2020 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1