11-кп/804/1170/20
221/5296/18
Категорія: ст. 331 КПК України
Суддя 1-ої інстанції Пустовойт Т.В.
Доповідач: Преснякова А.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

та справ про адміністративні правопорушення

Донецького апеляційного суду

у складі: головуючого судді Преснякової А.А.

суддів Бєдєлєва С.І., Топчій Т.В.

за участю секретаря Полієвиць Н.І

прокурора Сластіна М.С.

захисника Довженка В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі Донецької області кримінальне провадження № 0000249, внесене в ЄРДР 14.02.2018 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Довженка В.І. на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 липня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

У провадженні Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Згідно обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини А 2802, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_2 , 14.02.2018 року о 04.30год., перебуваючи у наряді, пов`язаному з виконанням службових (бойових) завдань по охороні командно-спостережного пункту десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини А 2802, яка розташована за адресою Донецька область, Волноваський район, с. Широкине, колишній дитячий табір «Маяк», знаходячись у кімнаті № 1, з застосуванням закріпленої за ним вогнепальної зброї АКС-74 калібру 5,45мм, спорядженої бойовими патронами калібру 5,45мм, використовуючи безпорадний стан потерпілих, які спали, здійснив не менше 14 пострілів в область життєво важливих органів ОСОБА_3 , від чого наступила смерть останнього, і не менше 8 пострілів в область життєво важливих органів ОСОБА_4 , від чого наступила смерть потерпілого.

14.08.2018 року приблизно о 04.30 год, ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини А 2802, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_1 , перебуваючи у наряді, пов`язаному з виконанням службових (бойових) завдань по охороні командно-спостережного пункту десантно-штурмової роти батальйону морської піхоти військової частини А 2802, яка розташована за адресою Донецька область, Волноваський район, с. Широкине, колишній дитячий табір «Маяк», знаходячись у кімнаті № 2, з застосуванням закріпленої за ним вогнепальної зброї АКС-74 калібру 5,45мм, спорядженої бойовими патронами калібру 5,45мм, використовуючи безпорадний стан потерпілих, які спали, здійснив не менше 2 прицільних пострілів в область голови ОСОБА_5 , від чого наступила смерть потерпілого.

В цей же час, одномоментно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розуміючи, що ОСОБА_1 виконав свою роль у вбивстві ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , переслідуючи спільну мету умисного вбивства двох і більше осіб, за попередньою змовою, увійшов у кімнату № 1, де діючи з ОСОБА_1 , передбачаючи суспільну небезпечність наслідків і бажаючи їх настання з метою закінчення злочину, направленого на умисне убивство ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , з застосуванням закріпленої за ними вогнепальної зброї АКС-74 калібру 5,45мм, спорядженої бойовими патронами калібру 5,45мм, здійснили не менше 10 постілів в область життєво важливих органів ОСОБА_6 , від чого наступила смерть останнього.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.07.2020 року продовжено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 строк тримання під вартою у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» до 60 днів, до 31 серпня 2020 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги і позиції учасників судового провадження

На вказану ухвалу надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Довженка В.І., в якій він просив оскаржувану ухвалу скасувати, і обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту за місцем проживання АДРЕСА_2 , або застави з врахуванням майнового стану обвинуваченого.

Зазначив, що 14.02.2018 року ОСОБА_1 було затримано у порядку ст. 208 КПК України, наступного дня йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

З того часу його підзахисний перебуває під вартою в умовах ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор», йому неодноразово продовжувався строк тримання під вартою спочатку ухвалами слідчих суддів, а після направлення обвинувального акту до суду першої інстанції ухвалами суду.

Зазначає, що всі випадки продовження ОСОБА_1 строку тримання під вартою Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області як за процедурою так і за змістом ухвалених судових рішень, носять ознаки автоматичного продовження строку тримання під вартою за ініціативою суду, а не сторони обвинувачення, суд послався на ті ж самі підстави, що були під час обрання запобіжного заходу, ще 14.02.2018 року.

Вважає, що відсутні докази на підтвердження заявлених ризиків, окрім того, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу застосував до ОСОБА_1 презумпцію вини, вказавши в ухвалі на відсутність доказів, які б спростували наведені судом в ухвалі ризики, що є порушенням вимог ст. 62 Конституції України.

Суд першої інстанції не обґрунтував, чому відмовляє у визначені розміру застави, не врахував обставини скоєного кримінального правопорушення, яке вчинене в особливих умовах, а обрання стосовно його підзахисного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за його місцем проживання унеможливить будь-які його контакти з військовослужбовцями військової частини, де він проходив службу, і знаходження останнього на території цієї військової частини. Вважає, що будь-яких доказів зворотного ні прокурор, ні суд в ухвалі, не навели.

Позиції учасників судового провадження

Захисник обвинуваченого Довженко В.І. підтримав апеляційні вимоги у повному обсязі, просив оскаржувану ухвалу скасувати, обрати його підзахисному запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважає, що прокурором не надано доказів на підтвердження заявлених ним ризиків, на його думку, ці ризики вже не існують зі спливом часу, обвинувачений більше 2 років утримується під вартою, неодноразово йому продовжувалась дія запобіжного заходу автоматично, за ініціативою суду, нових підстав, які вже були враховані при обрані ОСОБА_1 запобіжного заходу, не з`явилось.

Окрім того зазначив, що його підзахисний військовослужбовець, прояви дідівщини призвели до скоєння злочину, що зменшує суспільну небезпечність.

Вказав, що при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою порушена процедура, оскільки стосовно кожного з обвинувачених повинна була винесена ухвала. Крім того, судом розглянуто питання про продовження строку тримання під вартою без клопотання прокурора.

Прокурор в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважав доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 та зазначив, що станом на теперішній час існують заявлені ризики, судовий розгляд ще триває, не всі свідки, які є військовослужбовцями, допитані.

Окрім того, обвинувачені намагалися втекти з місця скоєння злочину, від їх дій загинуло 4 військовослужбовця.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі, думку прокурора, який не визнав апеляційної скарги, вважав ухвалу суду першої інстанції від 03.07.2020 року законною і обґрунтованою, апеляційну скаргу захисника просив залишити без задоволення, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника Довженка В.І. про зміну запобіжного заходу і продовжено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 строк тримання під вартою.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 , суд врахував тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я осіб, яке йому інкримінується; що останній є військовослужбовцем і має навички поводження зі зброєю; зареєстрований і проживає за межами Донецької області; взяв до уваги, що не допитані потерпілі і свідки, і перебуваючи поза межами слідчого ізолятору, обвинувачений може здійснити спробу впливу на останніх; у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу, таким чином, суд прийшов до висновку, що існують ризики незаконного впливу на свідків, потерпілих, ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини у цьому провадженні.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, пославшись також і на практику ЄСПЛ.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Доводи апелянта щодо недотримання судом вимог кримінального процесуального закону в зв`язку розглядом питання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутністю письмово оформленого клопотання прокурора та однією ухвалою стосовно обох обвинувачений, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог частини 3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З ухвали суду вбачається, що захисники обвинуваченого ОСОБА_1 Довженко В.І. та Білозьоров О.Б. заявляли клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 , яке було розглянуто судом і в задоволенні клопотання відмовлено, під час розгляду цього клопотання вирішувалося питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим за клопотанням прокурора, заявленому ним у судовому засіданні, за яким заслуховувалась думка сторони захисту, а саме обвинувачених та їх захисників.

Таким чином, колегія суддів вважає, що питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу двомісячного строку суд розглянув з дотримання вимог ч.3 ст.331 КПК України, не порушивши засад змагальності сторін, які були присутні в судовому засіданні, мали можливість висловити свою думку за усним клопотанням прокурора, заявити свої клопотання. При цьому нормами кримінального процесуального закону не передбачено, що при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції постановляється ухвала про вирішення питання про продовження запобіжного заходу стосовно кожного із обвинувачених окремо, тоді як суд вирішує питання, доцільності продовження тримання під вартою окремо щодо кожного з обвинувачених, що судом було зроблено.

Згідно положень ст. ст. 194, 199 КПК продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

4) те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за п.п.1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із зібраними у кримінальному провадженні доказами спрямований до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, судове провадження триває.

Так, згідно конкретних обставин справи, ОСОБА_1 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, в умисному протиправному заподіянні смерті чотирьом особам, за попередньою змовою групою осіб, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, він є військовослужбовцем, обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину під час несення військової служби у військовій частині, із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї, закріпленої за ним.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним ризик, який дає достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати встановленню істини у цьому провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 , оскільки є доведеними ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_1 може переховуватися від суду та перешкоджати встановленню істини у справі, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні наведених ризиків; впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані у судовому засіданні, тобто на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, враховуючи особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання у Донецькій області, більш м`який запобіжний захід не може запобігти наявним ризикам.

Викладене вище, в свою чергу, унеможливлює задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_1 про обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту, зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_1 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти.

Щодо довгої тривалості дії запобіжного заходу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 197 КПК України, строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою складає не більше 60 днів, тобто, щонайменше кожні 60 днів, питання продовження строку тримання під вартою переглядається, кожного разу встановлюється доцільність продовження цього строку.

Предметом розгляду суду першої інстанції також було питання про визначення розміру застави, на підставі вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначав розмір застави обвинуваченому ОСОБА_1 , пославшись на те, що він обвинувачується у загибелі чотирьох осіб.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає висновок суду про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_1 на 60 днів правильним, обмеження його права на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги сторони захисту є необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Довженка В.І. залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 липня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Преснякова А.А. Бєдєлєв С.І. Топчій Т.В.