21.09.20 ЄУН № 336/2726/20
пр. № 1-кс/336/688/2020
УХВАЛА
Іменем України
21 вересня 2020 року
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,їх представника адвоката ОСОБА_10 , розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0001420 від 29.05.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та мешкала до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працювала, підозрюваної у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 2 КК України ,-

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 ,за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 ,звернувся до слідчого судді з зазначеним клопотанням,в якому просить продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 на строк досудового розслідування кримінального провадження до 04.10.2020 р.включно.

В клопотанні зазначив,що у провадженні СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0001420 від 29.05.2020 року за ст. 115 ч. 2 п. 2 КК України, за яким ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 29.05.2020 року приблизно о 10.00 годині, надаючи послуги няні та перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 ,за обставин,викладених у повідомленні про підозру від 16.09.2020 р.,скоїла умисне вбивство малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено ухвалою слідчого судді до 04.10.2020 р.

Досудове розслідування завершено 16.09.2020 р.та наразі триває відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку ст..290 КПК України.

Слідчий за змістом клопотання просить про продовження строку тримання під вартою підозрюваної на строк досудового розслідування з посиланням на те, ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину,передбаченого чп.2 ч.2 ст.115 КК України,виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою,строк дії якого спливає 27.09.2020 р.,зможе запобігти встановленим ризикам,передбаченим п.п.1,3,5 ст.177 КПК.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, вказуючи на обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 і просив врахувати, що підозрювана ОСОБА_5 до затримання офіційно не працювала, може вжити заходів для переховування від слідства та суду, враховуючи тяжкість злочину, у скоєнні якого її підозрюється, та можливе очікуване покарання,вчинити тиск на свідків,які є її сусідами,та доньку ОСОБА_13 ,яка є очевидцем події .

Прокурор підтримала з наведених у ньому підстав.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 від імені довірителів підтримав клопотання та звернув увагу на ті обставини,що підозрювана не визнає себе винуватою у вчинені інкримінованого злочину,тому,у разі обрання менш суворого запобіжного заходу,буде вчиняти усі можливі дії,щоб запобігти встановленню істини у справі.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання,зазначивши,що досудове розслідування завершено 16.09.2020 р.,тому ризику перешкоджання слідству не існує, підозрювана є соціально адаптованою з міцними зв`язками серед осіб,які протягом тривалого часу користувались її послугами,свідок ОСОБА_13 мешкає окремо від підозрюваної та взагалі має законне право відмовитись свідчити проти неї,тому ризик незаконно впливу на цього свідка виключається,підозрювана не приховує від слідства інформацію,що підтверджено результатами тестування (поліграфу),а необґрунтованість підозри є очевидною з урахуванням висновків комісійної експертизи,тому з боку слідства захист вбачає маніпулювання фактичними даними.

Захисник ОСОБА_7 доповнив заперечення сторони захисту по суті клопотання про те,що підозрювана не відноситься до категорії осіб з високим рівнем імовірності продовження злочинної діяльності,соціально активна та надавала батькам ті послуги по догляду за дітьми,які неспроможна забезпечити держава,вона має неповнолітню дитину,якою наразі опікується старша сестра,що не замінює догляду матері.

Захист вважає,що такий запобіжний захід менш суворого виду,як цілодобовий домашній арешт,зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти ризикам,вказаним у клопотанні.

Підозрювана ОСОБА_5 підтримала доводи захисників та пояснила,що не має намірів переховуватись від слідства та суду,зацікавлена у встановлені об`єктивної істини,має доньку,за якою потрібен догляд.

Заслухавши думку учасників процесу,перевіривши їхні доводи матеріалами справи, слідчий суддя дійшов висновку,що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків,передбачених КПК України.

За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження,слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.199 КПК України,за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин,які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р.Суд зазначив,що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов,які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи.Це означає,що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства ,а й обгрунтованість підозри,яка стала підставою для затримання,а також мети,з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою(також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).

У Рішенні «Тимошенко проти України»(2013 рік) Європейський суд з прав людини зазначив:»щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним у розумінні пунтку 1 статті 5 Конвенції,самого факту,що цей захід застосовується згідно з національним законодавством,що відповідає визначеним стандартам,ще недостатньо-він також повинен бути необхідним за даних обставин(також рішення у справах «Нештяк проти Словаччини»,від 27.02.2007 р.,»Хайредінова проти України» від 14.10.2010 р.)

Для відмови у досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд(рішення у справі «Штегмюллер проти Австрії»1969 р.),ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення,процесові здійснення правосуддя(рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» 1968 р.),вчинення ним подальшого правопорушення(«Мацнеттер проти Австрії» 1969 р.)або спричинення ним порушень громадського порядку(«Летельєр проти Франції» 1991 р.)

З наданих суду разом з клопотанням матеріалів суд встановив наступне.

29.05.2020 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001420 внесено відомості про почате досудове розслідування за фактом виявлення за адресою АДРЕСА_1 трупа малолітньої ОСОБА_11 ,2019 р.н.,без ознак насильницької смерті.

В результаті проведених слідчих дій отримані дані про те,що до настання смерті ОСОБА_11 ,2019 р.н.,причетна ОСОБА_5 ,якій 16.09.2020 р.повідомлено про підозру у вчиненні злочину,передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України,про що свідчить зміст наданих до клопотання протоколів слідчих та процесуальних дій,зокрема,допиту потерпілих,свідків,висновків судових експертиз.

Обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 узгоджується з узагальнюючим визначенням цього поняття,сформульованих у правових позиціях Європейського Суду,зокрема,у рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011 р.,за змістом якого термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або обставин,які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому,що особа могла вчинити це правопорушення.

Доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій підозрюваної наразі не є предметом оцінки слідчого судді.

05.06.2020 р.ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 02.08.2020 р.включно,який продовжено на строк до 27.09.2020 р.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Заоріжжя від 30.06.2020 р.продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження до 04.10.2020 р.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваної у виді тримання під вартою,слідчим суддею було враховано наявність обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 ,а також відомості про те,що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, яке співпадає з зареєстрованим місцем проживання та мешкала у квартирі, що належить їй на праві власності, має неповнолітню доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також повнолітню доньку ОСОБА_13 , які проживають разом із нею, до 2006 року мала значний стаж роботи, переважно працюючи медичною сестрою.

Наведене, на думку слідчого судді, мінімізує ризик переховування від слідства та суду, адже очевидно, що підозрювана має міцні соціальні зв?язки, позитивну репутацію та задовільний майновий стан.

Також слідчий суддя вважає малоймовірним ризик продовження підозрюваною злочинної діяльності,оскільки ОСОБА_5 раніше не судима,є пенсіонеркою за вислугою років,тобто адаптована у суспільстві,має зрозуміле джерело доходів.

Посилання представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 на невизнання ОСОБА_5 вини в обсязі підозри не може визнаватись як належне обґрунтування застосування тримання під вартою як запобіжного заходу.

У Рішенні по справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 р.Суд зазначив,що остання підстава тримання заявника під вартою(невизнання вини та відмова від свідчень) за своїм характером суперечить таким важливим елементам концепції справедливого суду як право не свідчити проти себе та презумпції невинуватості. У контексті вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,наведення таких підстав викликає велике занепокоєння,оскільки це вказує на те,що особу може бути покарано за користування своїми основними правами на справедливий суд(також рішення у справі «Луценко поти України від 03.07.2012 р.)

Водночас слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, може спонукати підозрювану до вчинення дій з метою перешкодити встановленню істини у справі,чинити вплив на свідків,зокрема ОСОБА_13 ,яка є очевидцем події та донькою підозрюваної.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Таким чином, підозра особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя дійшов до висновку,що заявлені ризики втечі підозрюваного,можливості незаконно впливу на свідків,навіть після завершення досудового розслідування не зменшилися та продовжують існувати,що є підставою для відмови у звільненні затриманої особи,в тому числі з обранням запобіжного заходу у виді домашнього арешту,як про це заявили захисники.

Слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, слідчий суддя з урахуванням викладеного продовжує відносно ОСОБА_5 строк тримання під вартою на строк досудового розслідування до 04.10.2020 р.включно.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, за змістом ч.4 п.1 цієї ж статті, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрози його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, слідчий суддя при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою розмір застави не визначає.

Керуючись ст.177,179,180,181,182,183,184,193,196,197,199 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 2 КК України по кримінальному провадженню № 0001420 від 29.05.2020 року, на строк досудового розслідування кримінального провадження до 04 жовтня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1