Справа № 509/4790/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальні провадження: №0000579, від 07.08.2018 року; №0000132, від 20.02.2019 року; №0000379, від 31.03.2020 року з обвинувальними актами, якими:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадян України, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.305, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1, ст.311, ч.1 ст. 313, ч.1 ст.263 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Дніпропетровськ, громадян України, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК України,
ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області, в відповідності до Ухвали Одеського Апеляційного суду від 25.09.2020 р., з Київського районного суду м.Одеси, надійшли матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000379, від 31.03.2020 року, відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК України.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.11.2020 р., обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000379 від 31.03.2020 року, справа № 947/19491/20, за обвинуваченням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.15, ч.2 ст.305 КК України, об`єднаний в одну справу з обвинувальним актом в кримінальному провадженні № 0000132 від 20.02.2019 року, справа № 509/4790/19, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.305, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1, ст.311, ч.1 ст. 313, ч.1 ст.263 КК України, привласнивши об`єднаній справі № 509/4790/19.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 21.07.2020 р. обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжений Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.11.2020 р., та спливає 03.01.2021 року, закінчити розгляд кримінального провадження до цього часу неможливо.
В судовому засіданні 09.12.2020 р. прокурор заявив клопотання про продовження дії відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яким вважає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженню, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не застосування якого дасть можливість обвинуваченому: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення;

Обґрунтовуючи зазначене клопотання, прокурор зазначив, що у обвинуваченого, відсутні стійкі соціальні зв`язки, а також враховуючи тяжкість інкримінованих йому злочинів, що свідчить про можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений будучи на свободі може впливати на свідків, з метою зміни раніше наданих свідчень для подальшого уникнення учасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Також, при продовжені дії запобіжного заходу у порядку ч. 1 ст. 178 КПК України, прокурор просив врахувати те, що докази про вчинення злочину підозрюваним є вагомими, покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину передбачене законом у виді позбавлення волі, задовільний стан здоров`я та молодий вік, відсутність міцних соціальних зв`язків та відомостей про майновий стан підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити, мотивуючи це тим, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, вважаючи, що прокурором, в клопотанні не наведено жодного факту неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, докази якої мають бути надані для обрання виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою. Прокурор не обґрунтував, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Також, захист вважає, що сторона обвинувачення не привела жодних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Прокурор не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо обвинуваченого, крім того, захисником надано договір оренди житла, від 04.11.2020 р. за адресою: АДРЕСА_2 ., за якою ОСОБА_5 надається право користування будинком на строк 1 рік, а також, Лист ФОП ОСОБА_8 , про готовність прийняти на роботу ОСОБА_5 на посаду кур`єра з графіком роботи з понеділка по п`ятницю з 09.00 по 18.00.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд вважає клопотання прокурора про продовження дії відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

На підставі досліджених матеріалів провадження, суд вважає встановленим наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор у своєму клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд вважає, що прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування неможливості застосування, при встановлених судом обставинах, до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою, тому суд вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, і застосування саме такого запобіжного заходу забезпечить належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , задовольнити
Змінити, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід в вигляді тримання під вартою ДУ Одеський Слідчий Ізолятор, на запобіжний захід в вигляді домашнього арешту з 20 години по 06 годину наступного дня, за адресою: АДРЕСА_2 , на строк 60 днів, до 07.02.2021 р.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_5 , такі обов`язки:

- не залишати приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 20:00 години до 06:00 години наступної доби;

- прибувати до суду за першим викликом;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не спілкуватись з іншим обвинуваченим, чи свідками.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з під арешту в залі суду негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 10.12.2020 р. о 13.45.

Суддя: ОСОБА_1