Єдиний унікальний номер 725/1222/20
Номер провадження 1-кп/725/52/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження №0000027 від 11.01.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України,

уродженця м. Чернівці, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , із вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, інваліда ІІІ групи, учасника бойових дій, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 129 КК України, за наступних обставинах.

Так, 10.01.2020 року, близько 09 год 45 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, підійшовши до квартири АДРЕСА_2 , де проживає його сусід ОСОБА_4 та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою залякування останнього, погрожував йому вбивством, і на виконання своїх погроз декілька разів наніс удари сокирою по дверях квартири АДРЕСА_3 , намагаючись проникнути в житло потерпілого. В цей момент ОСОБА_4 , побоюючись приведення в дію погрози, викликав поліцію, оскільки мав реальні підстави побоюватись здійснення погрози.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення не визнав та суду пояснив, що він не погрожував потерпілому вбивством, а мав намір лише пошкодити його майно, а саме дверну ручку на вхідних дверях. При цьому суду пояснив, що він приймав участь в бойових діях в зоні АТО у 2015-2017 роках, де отримав поранення та на даний час з метою вторуванню болю час від часу вживає наркотичні засоби. Крім того, суду також показав, що дійсно проживає по сусідству із потерпілим та у них неодноразово виникали конфлікти. За кілька днів до цієї події він посварився із потерпілим, оскільки останній зламав йому дверну ручку, в подальшому вони не спілкувалися та не віталися. Крім того, за кілька днів до події до нього приїжджали працівники газової служби та погрожували відключити квартиру від газопостачання, він взяв сокиру і вийшов до них у двір, кілька разів стукнув сокирою по забору, намагаючись їх налякати. Квартиру того дня від газопостачання не відключили. 10 січня 2020 року вранці він прокинувся та в його квартирі було дуже холодно, зрозумів що відключили газ. Оскільки потерпілий працював в газовій службі, він подумав, що саме потерпілий посприяв відключенню його квартири від газу. Знаходячись в стані агресії, він не знаючи чи є потерпілий вдома, взяв сокиру, вийшов у коридор та наніс сокирою кілька удавів по дверям квартири потерпілого, при цьому дійсно в бік потерпілого виражався нецензурною лайкою, однак погроз вбивства потерпілого він не висловлював, мав намір лише помститися потерпілому за пошкоджену ручку на його вхідних дверях. Коли бив сокирою по ручці вхідної двері, сокира зірвалася та кілька разів вдарила по двері. В подальшому через деякий час його затримали працівники поліції. Просив виправдати його, оскільки вважає що в даному випадку між ним та потерпіли існують виключно цивільні правовідносини щодо відшкодування завданої шкоди. В останньому слові обвинувачений попросив вибачення та вказав, що не заперечує проти відшкодування потерпілому завданої його діями шкоди.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що проживає із обвинуваченим в одному будинку по сусідству та відносини між ним та обвинуваченим були звичайні добросусідські, однак останнім часом погіршилися. Також суду показав, що йому від інших сусідів стало відомо, що за кілька днів до подій, які відбулися 10 січня 2020 року, до будинку приїжджали працівники газової служби та намагалися відключити квартиру обвинуваченого від газопостачання, однак останній вийшов до них на зустріч у двір із сокирою та почав погрожувати. Щодо подій 10 січня 2020 року, то суду показав, що в цей день він знаходився один вдома, дружини його не було та раптово почув як ОСОБА_6 вибіг у коридор, підбіг до дверей його квартири та лаючись нецензурною лайкою разів п`ять вдарив сокирою по його вхідних дверях. Він в свою чергу злякався за своє життя та одразу ж побіг до сейфу за мисливською рушницею. Однак, через деякий час крики припинилися та вийшовши згодом у коридор він побачив пошкодженні сокирою двері та ручку дверей й відповідно одразу ж викликав працівників поліції. Крім того, звернув увагу суду на те, що ОСОБА_6 коли бив сокирою по двері вигукував: « ОСОБА_7 , ..., порубаю!!!». Чи знав обвинувачений, що він знаходиться вдома йому не відомо. Також вказав, що він дійсно на час вказаних подій працював в газовій службі, однак до його повноважень входило лише зняття у споживачів контрольних показників газу в іншому районі міста та будь-яких рішень щодо відключення споживачів від газопостачання він не приймав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що проживає як із обвинуваченим, так і з потерпілим в одному будинку. З потерпілим у нього нормальні добросусідські відносини, а з обвинуваченим неприязні. З приводу подій, які відбувалися 10 січня 2020 року, то суду пояснив що того дня він знаходився вдома та раптово почув сильний крик в коридорі. Підійшовши до вхідних дверей та визирнувши у дверний отвір він побачив ОСОБА_6 , який сокирою бив по вхідних дверях у квартиру ОСОБА_4 . Під час нанесення ударів обвинувачений виражався нецензурною лайкою та вигукував погрози в бік потерпілого. При цьому, ОСОБА_6 в бік потерпілого того дня не вигукував, що вб`є потерпілого, однак точно пам`ятає, як ОСОБА_6 кричав: ОСОБА_7 , порубаю!». Дані події відбувалися приблизно 3- 5 хвилин й відповідно він подзвонив дільничному, однак останній йому повідомив, що потерпілий вже викликав працівників поліції. Також суду показав, що від сусідів він чув про конфлікт між обвинуваченим та працівниками газової служби, однак безпосереднім свідком не був та більш детальної інформації з цього приводу повідомити не має можливості.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що проживає в одному будинку із потерпілим та обвинуваченим та перебуває зокрема з обвинуваченим у нормальних сусідських відносинах, будь-яких неприязних відносин між ними немає. Однак обвинувачений за своїм характером є дуже конфліктною особою та у нього часто виникали конфлікти із сусідами. При цьому суду показала, що події, які відбувалися у спільному коридорі 10 січня 2020 року вона безпосередньо не бачила, оскільки коли відкриваються двері квартири обвинуваченого, то вони повністю закривають її двері. Разом з тим, вона чула як того дня обвинувачений перебуваючи у коридорі виражався нецензурною лайкою, вигукував якійсь погрози, однак їх зміст вона не пам`ятає, та чимось бив, однак чим саме вона не бачила. Вийшовши вже після цих подій у коридор, а саме після приїзду працівників поліції, вона побачила пошкодження надверях кватири потерпілого та зрозуміла, що конфлікт виник між потерпілим та обвинуваченим. Голосу потерпілого вона під час конфлікту не чула. Також суду показала, що була свідком того, як за кілька днів до цих подій, квартиру обвинуваченого працівники газової служби намагалися відключити від газопостачання та ОСОБА_6 з метою їх залякування вийшов у двір будинку до працівників газової служби із сокирою та погрожував їм, вдаривши сокирою по забору.

Крім показів потерпілого та свідків, судом також були дослідженні та проаналізовані інші докази, надані стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_6 , а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.01.2020 року, зі змісту якого убачається, що ОСОБА_4 повідомив про те, що 10 січня 2020 року близько 10.00 год. гр. ОСОБА_6 , застосовуючи сокиру здійснив пошкодження вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , при цьому здійснював висловлення нецензурною лайкою на адресу гр. ОСОБА_4 (а.п. 1);
- протокол огляду місця події від 10 січня 2020 року з фототаблицями, зі змісту якого убачається, що в ході проведення огляду виявлено пошкодження дверей кв. АДРЕСА_3 та пошкодження стіни між дверми квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ( а.п.11-21);
- протокол огляду місця події від 10 січня 2020 року з фототаблицями, зі змісту якого убачається, що в ході проведення огляду виявлено сокиру в квартирі АДРЕСА_5 , яку добровільно видав гр. ОСОБА_6 , та яка вилучена ( а.п.26-35);
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 повідомив про те, що 10 січня 2020 року близько 10.00 год. ОСОБА_6 погрожував йому вбивством та пошкодив двері сокирою, у зв`язку із чим він реально сприйняв його погрози та зателефонував до поліції (а.п. 55).
- протокол огляду предмету від 29 січня 2020 року з фототаблицями, предметом огляду якого була сокира розміром 350х145мм. (а.п. 61-63).

- лист регіональної газової компанії «Чернівцігаз» від 27 січня 2020 року, зі змісту якого убачається, що дійсно газопостачання у квартирі по АДРЕСА_1 було припинено 7 січня 2020 року та після його самовільного підключення, повторне відключення проведено 11 січня 2020 року( а.с 67).

Так, положеннями ст. 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено.

Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. Даних обставин під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено.

Враховуючи вищевказані положення закону, суд приходить до висновку що усі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.

При цьому суд зазначає, що повне та фактичне заперечення обвинуваченим власної провини у скоєному, а саме повідомлення суду про відсутність умислу на погрозу вбивства потерпілого, а лише бажання завдати йму матеріальної шкоди у відповідь на пошкодження його майна, розцінюється судом як прагнення уникнути відповідальності за скоєний кримінальний проступок, оскільки його провина у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, достовірність та допустимість яких не викликає у суду сумніву, зокрема: поясненнями потерпілого та свідків, які чітко та послідовно надали суду покази щодо обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, а саме погрози вбивством, за наявності реальних підстав потерпілим побоюватися здійснення цієї погрози.

Крім того, надані потерпілим та свідками покази повністю узгоджуються між собою, а також узгоджуються з іншими дослідженими та проаналізованими судом доказами, у тому числі й протоколом огляду місця події тощо.

При цьому, будь-яких даних щодо наявності у потерпілого чи свідків обставин оговорювати обвинуваченого судом не встановлено.

За таких обставин, надані обвинуваченим суду покази, зокрема в частині наявності в його діях лише умислу на пошкодження майна потерпілого та відсутності умислу на погрози вбивством потерпілого, суд визнає виключно такими, що спрямовані на уникнення від відповідальності за вчинене суспільно-небезпечне діяння.

Крім того, враховуючи інкриміновані ОСОБА_6 дії, суд вважає за необхідне визначити, чи була в його діях саме погроза вбивством потерпілого за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози, наявність якої обвинуваченим заперечується.

Так, об`єктивна сторона погрози вбивством характеризується дією у вигляді погрози вчинити вбивство, тобто виявленому ззовні намірі позбавити іншу людину життя.
При цьому, суспільна небезпечність цього злочину визначається тим, що він, викликаючи у людини почуття тривоги і неспокою, заважає її нормальній праці та відпочинку, порушуючи разом із тим у деяких випадках і громадський порядок.
Така погроза може бути виражена різними засобами: усно, письмово, за допомогою різних дій (жестів, міміки, демонстрації зброї тощо). Для кваліфікації за ст. 129 КК не має значення, чи була така погроза одноразовою або кількаразовою, систематичною, такою, що має характер тероризування.
Відповідальність за ст. 129 КК може настати лише за погрозу вбивством. Погроза здійснити інші дії (наприклад, заподіяти тяжкі тілесні ушкодження, знищити майно) за ст. 129 КК кваліфікуватися не може.
Таким чином, погроза повинна бути реальною, тобто сприйматися потерпілим як така, що може здійснитися.
Реальність погрози встановлюється в кожному окремому випадку з урахуванням конкретних фактичних обставин. При вирішенні цього питання слід ураховувати як суб`єктивний критерій (сприйняття погрози потерпілим), так і об`єктивний (спосіб та інтенсивність її вираження, особу винного, характер стосунків між ним і потерпілим тощо). Для визнання погрози вбивством реальною необхідно встановити, що винний вчинив такі дії, які давали потерпілому підстави побоюватися її здійснення, і що поведінка винного, його стосунки з потерпілим об єктивно свідчили про реальність погрози.
Крім того, необхідною умовою є те, що погроза повинна бути звернена до конкретної особи.
Також слід зазначити, що суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у формі прямого умислу. При цьому не має значення, чи збирався винний здійснити свою погрозу в дійсності, чи ні, досить того, щоб у потерпілого були реальні підстави побоюватися такої погрози. Мотиви вчинення цього злочину на його кваліфікацію не впливають.
Таким чином, оцінюючи надані потерпілим та свідками в сукупності з іншими дослідженими та проаналізованими судом доказами, суд вважає, що зі сторони обвинуваченого у відношенні потерпілого мала місце реальна погроза вбивством, яка сприйматися потерпілим як така, що може здійснитися.Зокрема, слова обвинуваченого «Володя,…, порубаю!», які крім іншого супроводжувалися й агресивною поведінкою обвинуваченого та нанесенням відповідних ударів сокирою по вхідних дверях квартири потерпілого, сприймалися як реальні і такі, що можуть здійснитися.

Ці висновки суду ґрунтуються також й на тому, що обвинувачений не заперечує факт нанесення по дверях квартири потерпілого хаотичних ударів сокирою, внаслідок яких вхідні двері, дверний косяк та дверна ручка зазнали пошкоджень, що також підтверджено відповідними протоколами огляду місця події.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, належні та допустимі докази, надані сторонами та події, які сталися 10 січня 2020 року суд погоджується зі стороною обвинувачення щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 129 КК України та кваліфікує його дії як погроза вбивством, за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози, а саме: за ч. 1 ст. 129 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що обставин, які б згідно ст. 66 КК України пом`якшували останньому покарання судом не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, вчинене обвинуваченим діяння, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, також враховує й фактичні обставини та характер вчиненого діяння, а також ставлення обвинуваченого до скоєного та відсутність з його боку будь-яких дій щодо оцінки дій вчиненого ним проступку, таких як визнання вини, щире розкаяння, відшкодування шкоди тощо..
Також призначаючи покарання суд враховує й те, що ОСОБА_6 є учасником бойових дій, приймав участь в зоні АТО, пенсіонер по інвалідності ІІІ групи, здобутої внаслідок поранень під час участі в бойових діях в зоні АТО, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, однак перебував на лікуванні у Чернівецькій обласній психіатричній лікарні та на обліку у лікара-нарколога, офіційно не працює, посередньо характеризується по місцю проживання та зі слів сусідів є конфліктною особою, що також підтверджено відповідною довідкою характеристикою ( а.с. 72).
Таким чином, ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкцій ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі.
Однак, зважаючи на позитивні дані про особу обвинуваченого, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей та відсутність даних про судимість, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Запобіжний захід не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-75 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у вигляді 1 (одного ) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробаціїпро зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 1099,07 грн.

Речові докази: сокиру розміром 350х145 мм, передану на зберігання в камеру схову Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1