ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2236/20 Справа № 183/2665/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000492 від 24 березня 2020 року, за його апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 17.09.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 8 місяців; 02.12.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за таких обставин.

03 березня 2020 року приблизно о 06.00 годині ОСОБА_7 проходив поблизу будинку № 61 по вул. Мітягіна м. Новомосковська Дніпропетровської області та побачив поблизу вказаного будинку металеве сховище у виді загорожі з металевих листів зеленого кольору. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення будь-якого майна, яке може знаходитись у даному сховищі.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 03 березня 2020 року о 06.05 годині впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу проник у вказане сховище, розташоване поблизу будинку АДРЕСА_2 , де побачив жіночий велосипед марки «Аіст» чорно-зеленого кольору та вирішив викрасти його. Після цього ОСОБА_7 взяв вказаний велосипед, викотив його зі сховища та покотив у невідомому напрямку, тим самим незаконно заволодів ним, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 2160 гривень.
Крім цього 24 березня 2020 року приблизно о 04.30 годині ОСОБА_7 проходив поблизу хлібного кіоску, розташованого за адресою: вул. Калнишевського 1, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, де побачив у нижній частині кіоску отвір пошкодження у вигляді відсутності частини обшивки, та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, яке може знаходитись у приміщенні вказаного кіоску.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно,з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , 24 березня 2020 року о 04.35 годині, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до хлібного кіоску, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та проник через отвір у приміщення даного кіоску, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 613 гривень, які поклав до своєї правої шкарпетки.
Після чого ОСОБА_7 , вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, намагався втекти з приміщення хлібного кіоску, розташованого за адресою: вул. Калнишевського 1, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, з викраденими грошовими коштами, але був затриманий працівниками служби охорони «Явір» у приміщенні вказаного кіоску, у зв`язку з чим злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. ОСОБА_7 зазначає, що свою вину визнав, щиро розкаявся, має намір виправитись.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати частково та ухвалити новий, у якому визнати обтяжуючою покарання обставиною рецидив злочину, до злочину, передбаченого ст. 304 КК України, за вчинення якого раніше було засуджено ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор вказує на те, що ОСОБА_7 вчинив новий умисний злочин, будучи раніше раніше судимим, зокрема 03 червня 2011 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.ч. 1, 2 ст. 304 КК України. За таких обставин, суд помилково не визнав в якості обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , за доводами останнього, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував, що останній вчинив два умисних корисливих злочинів, які відносяться до категорії тяжких, маючи не зняту і не погашену судимість, вину визнав повністю, на обліку у лікарів не перебуває, суспільно корисною працею не займається, міцних соціальних зв`язків не має, за місцем проживання характеризується негативно, раніше судимий, шкоду завдану злочинами не відшкодував.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за кожен з вчинених злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та за їх сукупністю відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.
З огляду на викладене, доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та його особі, внаслідок суворості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, виходячи з вимог п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.
Згідно з частиною другою цієї статті, суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, мотивів неврахування зазначеної в обвинувальному акті обставини, що обтяжує покарання, - рецидиву злочину суд не навів.
Між тим, колегія суддів вважає, що за відсутністю вимог прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш тяжкого покарання, допущене судом першої інстанції порушення не можна вважати таким, що впливає на справедливість обраного обвинуваченому виду та розміру покарання в цілому.
До того ж, вимоги прокурора про необхідність ухвалення вироку не узгоджуються з положеннями ст. 420 КПК України, якими визначено підстави для ухвалення вироку.
Таким чином, сама по собі вказана помилка не тягне за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для скасування вироку з підстав, зазначених у 409 КПК України, та ухвалення нового у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, та приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4