У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 191 000 800 066 31 від 14 вересня 2019 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області, який має середню спеціальну освіту, не працює, розлучений, має малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 19 листопада 2002 року Санкт-Петербурзьким міським судом Російської Федерації з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 05 березня 2003 року та постановою Тосненського міського суду Ленінградської області від 13 липня 2005 року, за п. «б, з» ч. 2 ст. 105 (вбивство), п. «в» ч. 3 ст. 162 (розбій), ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації на 18 (вісімнадцять) років позбавлення волі. Згідно з ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2013 року вважається засудженим за ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років;
01 березня 2016 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Ріпки Роменського району Сумської області, який має неповну середню освіту, не працює, одружений, має малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 14 вересня 2010 року Роменським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 69, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі;
- 28 січня 2011 року цим же судом за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року:

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, за ч. 1 ст. 358 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, з урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Судом першої інстанції вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 , а також питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , будучи особами, які раніше вчинили розбій, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, з метою покращення свого матеріального становища, за попередньою змовою групою осіб вчинили два епізоди нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за таких обставин:

14 вересня 2019 року приблизно о 00 годин 07 хвилин неподалік від будинку АДРЕСА_3 вчинили розбійний напад на раніше незнайому їм ОСОБА_12 , в ході якого ОСОБА_7 вдарив потерпілу по обличчю, а коли вона закричала ОСОБА_9 наніс їй удар в живіт, схопив за горло і став душити, від чого вона втратила рівновагу та впала на землю. Після цього ОСОБА_9 продовжував душити ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 почав наносити їй удари руками і ногами по голові, унеможливлюючи таким чином її подальший опір, та завдавши їй тілесні ушкодження у виді забійної рани в лівій надбрівній ділянці, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше ніж 21 добу, а також численні синці та садна в області голови, шиї, тулубу, ліктьового та колінних суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, відновлення анатомічної цілісності яких спостерігається у строк до 6 діб. Далі ОСОБА_7 вирвав з руки потерпілої мобільний телефон, вартістю 7 000 гривень, у чохлі, вартістю 100 гривень, з сім-карткою мобільного оператора, вартістю 130 гривень. Заволодівши таким чином майном ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 7 230 гривень;

Цього ж дня, після нападу на ОСОБА_12 , приблизно о 00 годин 20 хвилин поблизу будинку № 14-У по бульвару Кольцова в місті Києві, неподалік магазину «АТБ», знову вчинили розбійний напад на раніше незнаного їм ОСОБА_11 , під час якого ОСОБА_9 відвернув увагу потерпілого незначним питанням, а ОСОБА_7 наблизився до нього ззаду та наніс йому удар кулаком по голові. Далі ОСОБА_7 і ОСОБА_9 почали наносити ОСОБА_11 удари руками по голові і тулубу, від чого потерпілий втратив рівновагу та впав на ОСОБА_9 , який схопив його ззаду за горло і почав душити. Коли ОСОБА_11 , втративши рівновагу, впав на землю, ОСОБА_9 продовжував його душити, а ОСОБА_7 наносити удари руками та ногами по голові, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість, завдавши йому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-лицевої травми у вигляді струсу головного мозку, перелому нижньої щелепи справа в області суглобового відростка зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, численних синців та саден в області голови, шиї, тулубу, ліктьових суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, відновлення анатомічної цілісності яких спостерігається у строк до 6 діб. Подолавши таким чином опір ОСОБА_11 , ОСОБА_7 зірвав його сумку, в якій знаходився гаманець з грошовими коштами 3 400 гривень, банківська картка і документи, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, після чого вони разом з ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 3 400 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи засудженим за вчинення тяжких злочинів проти особи, а також проти власності, з метою приховування власних анкетних даних та уникнення можливої відповідальності за вчинення протиправних дій, на початку літа 2019 року, знаходячись на залізничному вокзалі в місті Києві, придбав у невстановленої досудовим слідством особи паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 16 жовтня 2006 року Ямпільським РВ УМВС України в Вінницькій області, на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в який, з метою власного використання у невстановлені досудовим слідством час та місці, вклеїв свою фотокартку, чим вчинив підроблення офіційного документа, який видається установою і надає права. В подальшому, 14 вересня 2019 року в нічний час, будучи затриманим працівниками поліції за вчинення злочинів відносно ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, представився як ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомивши, що його паспорт знаходиться в камері схову № 91 для зберігання особистих речей в супермаркеті «Велмарт», що на площі Перемоги, 3, в місті Києві. Цього ж дня приблизно о 16 годині 30 хвилин працівниками поліції із зазначеної камери схову вилучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 16 жовтня 2006 року Ямпільським РВ УМВС України в Вінницькій області, на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України, оскільки в первинний зміст зазначеного паспорту вносились зміни шляхом переклеювання фотокартки на першій сторінці.

Також ОСОБА_7 07 серпня 2019 року приблизно о 02 годині 17 хвилин та 18 серпня 2019 року приблизно о 07 годині 01 хвилину, знаходячись в приміщенні ПТ «Ломбард «Кредит Юніон», що по вулиці Саксаганського, 127, в місті Києві, використав завідомо підроблений документ, який видається державною установою і надає права, а саме зазначений підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 16 жовтня 2006 року Ямпільським РВ УМВС України в Вінницькій області, на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пред`явивши його працівнику ломбарду для реалізації мобільного телефону і ювелірних виробів із золота, відповідно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому мінімально можливе покарання.

При цьому захисник зазначає про те, що призначене судом ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості, без належного врахування того, що обвинувачений щиро розкаявся, вибачився перед потерпілими, пообіцяв відшкодувати їм шкоду, має малолітнього сина.

Також апелянт, як на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, звертає увагу на те, що особа може бути піддана кримінальному покаранню лише, якщо вчинить «злочин», а не «кримінальне правопорушення», дефініція якого відсутня в Кримінальному кодексі України, а відтак не тягне за собою кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене йому покарання внаслідок його невідповідності ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_9 визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, висловив щирий жаль з приводу заподіяної потерпілим шкоди, просив у них вибачення, засудив власну поведінку, що свідчить про його щире каяття, яке безпідставно не було враховано судом як обставину, що пом`якшує покарання. Також захисник вважає, що при призначенні покарання не були належним чином враховані молодий вік обвинуваченого, те, що він одружений і має малолітню дитину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційних прохань, провівши судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у вчиненні нападів з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), за попередньою змовою групою осіб, скоєних особами, які раніше вчинили розбій, а також про доведеність винуватості ОСОБА_7 у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, та у використанні завідомо підробленого документа, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, що знайшли свою оцінку у вироку.

Такі висновки суду ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, у зв`язку із чим, виходячи із вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

За встановлених та викладених судом у вироку обставин кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України.

Призначене ОСОБА_7 і ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, на виконання наведених вимог закону, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 і ОСОБА_9 покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, а саме, що вони вчинили два тяжкі злочини, а ОСОБА_7 також три злочини невеликої тяжкості, конкретні обставини і характер їх скоєння, дані, що характеризують кожного обвинуваченого, і обставини, що впливають на покарання.

Зокрема, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд також врахував, що він є особою середнього віку, розлучений, має малолітню дитину, яка знаходиться на утриманні колишньої дружини, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий за вчинення тяжкого і особливо тяжкого злочину, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, мав стягнення під час відбування покарання як в Російській Федерації, так і в Україні, заохочень не мав, у загальному висновку зазначено, що він не довів свого виправлення.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд взяв до уваги його молодий вік, те, що він одружений, має малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів.

Обставини, про які зазначають апелянти, а саме: наявність у ОСОБА_7 малолітньої дитини, яку утримує його колишня дружина, молодий вік ОСОБА_9 , те, що він одружений і також має малолітню дитину, як і те, що обвинувачені вибачилися перед потерпілими і пообіцяли відшкодувати їм шкоду, були враховані судом та оцінені у сукупності із тими обставинами, що обвинувачені не працевлаштовані, постійного джерела заробітку не мають і способом покращення свого матеріального становища обрали насильницьке заволодіння чужим майном.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , не встановлено.

З огляду на те, що обвинувачені свою вину у вчиненому визнали частково, викрадене у потерпілих майно було повернуто внаслідок їх затримання, потерпілому ОСОБА_11 матеріальна шкода на лікування та моральна шкода відшкодована не була, суд першої інстанції правильно встановив відсутність у обвинувачених щирого каяття, оскільки наведені обставини у сукупності не свідчать про їх критичне ставлення до вчиненого та наявність бажання виправити наслідки скоєного.

Водночас, обставиною, що обтяжує покарання як ОСОБА_14 , так і ОСОБА_9 , є рецидив злочинів.

Сукупність даних про особу кожного обвинуваченого, зокрема те, що вони не працевлаштовані, суспільно-корисною працею не займаються, раніше притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності, з огляду на тяжкість та характер вчинених ними кримінальних правопорушень, зокрема скоєння розбійних нападів у короткий проміжок, переконливо свідчать про те, що розмір покарання у виді позбавлення волі, призначеного як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_7 за кожний злочин окремо та за їх сукупністю шляхом часткового складання покарань, узгоджується з принципами індивідуалізації покарання та його співмірності вчиненому, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Підстав вважати, що розмір призначеного ОСОБА_7 і ОСОБА_9 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості і підлягає зменшенню колегією суддів не встановлено.

Посилання захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на відсутність в Кримінальному кодексі України дефініції «кримінальне правопорушення» не виключає караність вчинених обвинуваченими злочинних діянь, які передбачені цим Законом України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3