Справа №:755/784/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000945 від 28.10.2020 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

У С Т А Н О В И В :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва з 14 січня 2021 року знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 вважав за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні. Крім того, надав письмове клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили існувати, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування, суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання, посилались на необґрунтованість ризиків, просили застосувати більш м`який запобіжний захід. Зокрема, адвокат ОСОБА_5 подав до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу його клієнту на домашній арешт, посилаючись, що підозра за ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_4 взагалі не вручалась.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Частиною 4 статті 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини 2 статті 291 КПК передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України викладено загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Своєю чергою, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту.
Отже, аналіз наведених норм права доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.
Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК).
Наведені норми закону дають підстави для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно з п.9 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити дату та місце його складення та затвердження, а відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Однак, при вивченні обвинувального акту судом встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000945 від 28.10.2020 року, відносно ОСОБА_4 не містить дати його затвердження, більш того, обвинувальний акт не підписаний слідчим ОСОБА_6 (а.с.49).
Таким чином обвинувальний акт укладено з порушенням ст. 291 КПК України, що є підставою для його повернення.
Таким чином, суд доходить до висновку про повернення обвинувального акту разом з додатками прокурору, оскільки неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст. 291 КПК України унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, у зв`язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків при його складанні.
Згідно ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Також, суд ураховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).
У ході обговорення питання доцільності обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту, встановлено такі відомості: ОСОБА_4 не працює, неодружений, має місце реєстрації де фактично не проживає та має місце проживання, раніше не судимий.

Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має міцні соціальні зв`язки.
Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує, те, що на момент розгляду клопотання існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь тяжкості пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, його вік, наявність соціальних зв`язків, скрутне матеріальне становище, те, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_4 вчиняє вперше, непогашених чи незнятих судимостей не має, а також те, що зі слів прокурора ОСОБА_4 , перебував у розшуку.
Таким чином суд доходить до висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, існують, однак до ОСОБА_4 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.
Положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Судом встановлено, що з 21 листопада 2020 року до підозрюваного за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000842 від 24.07.2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.12.2020 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , було залишено без змін, проте констатовано, що підозра ОСОБА_4 в належний спосіб вручена 29.01.2019 року за ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Існування обґрунтованої підозри у скоєнні особою злочину є необхідною умовою для законності подальшого тримання її під вартою, але з часом існування лише тієї умови вже є недостатнім обґрунтуванням для продовження тримання особи під вартою.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Так, у рішенні у справі «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 16 березня 2011 року, Європейський суд з прав людини зауважив (пункт 62):

«62. При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (див. рішення від 23 вересня 2008 р. у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrencev v. Serbia), заява № 2361/05, п.76).»

Враховуючи, що прокурором до клопотання про продовження запобіжного заходу не додано повідомлення про підозру суд позбавлений можливості перевірити доводи сторони захисту, що в порядку ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_4 не вручалось взагалі.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Отже, розглянувши подане прокурором клопотання, яке не містить жодного додатку, суд вважає, що прокурором не доведено, не мотивовано та не підтверджено належними матеріалами недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору, суд приходить до висновку, про застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.
Заява ВСОО «Асоціація по боротьбі з наркоманією та незаконним обігом наркотичних речовин» про бажання взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає залишенню без розгляду.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 194, 291, 314-316, 331, 376 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000945 від 28.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та додані до нього документи, повернути прокурору для виконання вимог, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду, негайно.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки:
- прибувати до прокурора та суду, за першою вимогою у рамках цього кримінального провадження;
- не відлучатися із м. Києва без дозволу прокурора та суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заяву ВСОО «Асоціація по боротьбі з наркоманією та незаконним обігом наркотичних речовин» про бажання взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без розгляду.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя М. Сазонова