Дата документу 01.12.2020 Справа № 937/4737/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/4737/20Доповідач в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1556/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, кримінальне провадження, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополь Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, без місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.05.2003 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки. 20.10.2004 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області переглянутий вирок від 27.05.2003 та остаточно призначено покарання у вигляду 3 років позбавлення волі. 26.04.2006 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково, не відбутий строк покарання 1 рік 5 місяців 24 дні;
- 26.10.2008 Ленінським судом м. Харкова за ч.1 ст.263, ч.2 ст.186, ст.70 КК України, засуджений до 3 років позбавлення волі. 27.08.2011 звільнений по відбуттю строку покарання;
- 18.06.2012 Балаклійським судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263, ст.70 КК України, засуджений до 2 років позбавлення волі;
- 17.02.2012 Балаклійським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263, ст.70 КК України, засуджений до 2 років позбавлення волі;
- 29.05.2015 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України, засуджений до 4 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 18.06.2012 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
- 07.09.2016 Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.345, ст.71 КК України, засуджений до 4 років 1 місяцю позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.05.2015 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяцю позбавлення волі. 11.01.2020 звільнений по відбуттю строку покарання;
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення полі на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 15 квітня 2020 року, о 11 годині 57 хвилин, знаходячись поблизу супермаркету «АТБ», розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Героїв України, 48/1, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, підійшов до автомобіля марки ВАЗ, моделі 2106, д/н: НОМЕР_1 , в кузові синього кольору, що є сховищем, та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинене вікно вищевказаного автомобілю, з салону, шляхом вільного доступу, таємно викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме: чоловічу барсетку чорного кольору зі шкірозамінника, яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності, в якій знаходився мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 7», S/N: НОМЕР_2 , ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору, вартістю 2400 гривень, в чохлі-бампері синього кольору, який не представляє для потерпілого матеріальної цінності, в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Київстар», а/н: НОМЕР_5 , яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності, після чого зник з місця події та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 2400 гривень.
12 травня 2020 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, знаходячись у приміщенні магазин «Простор 251», розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Героїв України, 48. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу з полиці торгівельного стелажу викрав належне ТОВ «Стиль Д» майно, саме: чоловічий парфум «STR8» Оriginal, об`ємом 100 мл., вартістю 220 гривень 75 копійок, 1 пару чоловічих шкарпеток чорного кольору «Diwari» Сlassic 5С-08СП, р. 27 001, вартістю 64 гривні 40 копійок та тестер чоловічих парфум «STR8» Original, об`ємом 100 мл., вартістю 374 гривні 17 копійок, після чого зник з місця події та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ТОВ «Стиль Д» матеріальний збиток на загальну суму 659 гривень 32 копійки.
13 травня 2020 року, приблизно о 10 годині 25 хвилин, знаходячись біля приміщення магазину «П`ятірочка», розташованого за адресою: Запорізька обл., Мелітопольський район, с. Новомиколаївка, вул. Дружби, 20, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_10 велосипед марки «Салют» в рамі синього кольору, вартістю 800 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на вищевказану суму.
14 травня 2020 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись на першому поверсі Новомиколаївської сільської ради, розташованої за адресою: Запорізька обл., Мелітопольський район, с. Новомиколаївка, вул. Миру, 6, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_11 дамський велосипед марки «Yakama», моделі «Streetlier» в рамі блакитного кольору, вартістю 1000 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на вищевказану суму.
18 травня 2020 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням сховище, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом перелізання через сітку-рабицю, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де через незачинені двері з господарської будівлі, яка є іншим приміщенням, таємно викрав належну ОСОБА_12 бензопилу «АКSOR», моделі «АGS-55», в корпусі чорно-помаранчевого кольору, вартістю 1700 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на вищевказану суму.
22 травня 2020 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, знаходячись біля оптової базі «Трембіта», розташованої по вул. Олександра Невського в м. Мелітополі Запорізької області ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_13 спортивний велосипед в рамі чорного кольору з червоними та сірими відливами, вартістю 2000 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що суд першої інстанції призначив суворе покарання обвинуваченому без врахування всіх обставин провадження, ступеню тяжкості та особи обвинуваченого. Суд першої інстанції при застосуванні закону про кримінальну відповідальність не врахував те, що обвинувачений вину у вчинені злочинів повністю визнав та у скоєному щиро розкаявся. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неналежним чином не врахував тяжкість вчинених злочинів, та те, що обвинувачений до адміністративної відповідальності не притягався, всіляко сприяв розкриттю злочинів та встановлення істини по провадженню, за місцем проживання характеризується позитивну, матеріальну шкоду відшкодував. Таким чином, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є несправедливим через суворість покарання, оскільки таке покарання є невмотивованим і не відповідає принципам КК України.

Просить апеляційний суд вирок суду першої інстанції змінити, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання, встановивши іспитовий термін, який є співрозмірним його діянням, та особі обвинуваченого.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченої були дотримані.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Зі змісту скарги випливає, що апелянт в цій частині фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття «судової дискреції» (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання ОСОБА_7 суд врахував відомості про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, його наслідки, обставини, які пом`якшують і відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України за вказане кримінальне провадження є обґрунтованими та учасниками кримінального провадження не оспорюються.
Колегія суддів вважає, що за вчинення кримінального правопорушення покарання обвинуваченому суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення.
Разом з тим, захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити і з урахуванням наявності у нього пом`якшуючих обставин і відсутності обставин, які обтяжують покарання, застосувати ст.75 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Як визначено у ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`ять років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, яке ґрунтується на відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема відомості про особу обвинуваченого, скоєний злочин, зміст мети і протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність такої поведінки, наявність чи відсутність у особи судимості.

Крім того, колегія суддів вважає, що важливе значення для вирішення питання про звільнення покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують особу: особисті прояви винуватого в сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його життєві орієнтири співпадають з загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого.

Лише проаналізувавши всі обставини провадження та особи обвинуваченого, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від вібрування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченому.за вчинені кримінальні правопорушення, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного.
Так, судом було встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий, останнє звільнений 11.01.2020 по відбуттю строку покарання, обвинувачений неодноразово вчиняв злочини проти власності, вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, щиро розкаюється, надав послідовні покази, які сприяли встановленню обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до інформації про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 має громадянство України, середню освіту, офіційно не працевлаштований, без місця реєстрації, неодружений та осіб на утримані не має. Враховано його вік і соціально-побудова характеристика особи обвинуваченого. З 08.08.2006 по 15.08.2012 року звертався до лікарня-нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, що підтверджується довідкою КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» від 22.04.2020.

Під час судового засідання обвинувачений пояснив, що умисно вчинив корисливі злочини, критично ставиться до власний дій, шкодує про скоєне, просив суд першої інстанції дати шанс, призначити умовний термін покарання.

Колегія суддів вважає, що щире каяття обвинуваченого, визнання вини та надання послідовних показів носить лише формальний характер та не свідчить про її наміри ставати на шлях виправлення.

Оскільки, каяття передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявлене визнання своєї провини в кожному епізоді злочину, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завданні злочином збитки, бажання виправити наслідки скоєного.

Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак у матеріалах провадження відсутні данні на потвердження того, що засуджений намагався будь-яким чином, допомогти потерпілим оговтатися від пережитого, компенсувати їй перенесені стражданні та полегшити душевний біль, навіть за відсутності цивільних позовів.

Поведінка обвинуваченого свідчить про ціленаправленість та умисел вчинених злочинів, намагаючись через злочин збагатитися, враховуючи наявність судимостей, обвинувачений ОСОБА_7 , незважаючи на невідворотність кримінального покарання, скоїв декілька епізодів таємного викрадення майна, вже сьоме притягується до кримінальної відповідальності за сконання злочинів, останній раз відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Таким чином, наявність щирого каяття, надання правдивих показів не свідчить про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такий захід не сприяє виправленню антисоціальних елементів його особистості, а навпаки дає шанс для подальшої злочинної діяльності, адже така діяльність з урахуванням його особистості стала змістом його життя.

Таким чином, розглядаючи кримінальне провадження стосовно обвинуваченої, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотні значення для правильного вирішення справи і призначення справедливого покарання за скоєний злочин.
На думку суду апеляційної інстанції обраний вид та розмір покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченого, оскільки застосування ст.75 КК України не виправить його антисоціальних засад та формування у нього засад правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційних скарзі мотивів.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4